III 



iierhet klipporna omkring Blästenen. Nedom fo» 

 leti af dessa klippor finnes cj den stora mycken- 

 het Josa stenar, som merendels omgifva bergets 

 ofre precipicer-, och utmärka dels den våldsamma 

 skr-kning fjaliet undergått, dels den lösare jamman- 

 sättningen i en del högre klippors sienart. Uti 

 |i fördjupningen mellan stora Skuttoppen och Blåste- 

 . nen, visar fjället de rysligaste prof på den förö- 

 dande skakning det fordom undergått; ingen pen- 

 sel kan nog lifligt måla de ofantliga ras, ^oin der 

 utgöra fjällets vågg. Vid dei mödosamma bestigan- 

 det af dessa klippor, hvilka i en obeskriflig oord- 

 ning ligga sammanrullade anda upp till fjälltop- 

 pen, skulle man tro sig klättra på Titanerhes hop- 

 staplade berg. Det år ei olikt att Skutan fordorft 

 varit ansenligt högre bch formerat ett helt med 

 Blåstensklippan och oiedlersta fjälltoppen , och kan- 

 ske åfven med de i söder liggande Humlairne. En 

 Stark Jordbåfning tyckes hafva skakat dess grund- 

 valar i och åstadkommit en sänkning åt sidorna» 

 hvarigenoni Blåstensklippan och de ofrigä omgif- 

 vande branta stotarne blifvit lösryckte, och med 

 djupa steri- och ras-upfylde dalat skiljde från sin 

 hufvudstam , hvars topp och sidor derigenoril fått 

 det förstörda utseende, sorii de nii aga. På detta 

 sått förklaras åfven anledningen till deri mycken- 

 het lösa klippstycken, med hvilka topparna åro 

 ofverstrodde, och ej utan en dylik våldsamhet kun- 

 nat tillkomma, Fjållers ofriga delar visa inga syn- 

 nerliga spår till eri dylik sondersprångning, men 

 tyckas deremot varit underkastade mångfaldiga 

 sänkningar, förorsakade af någon sådan revolution. 



Utsigten från Åreskutans höga topp torde va- 

 ra bland de måst omväxlande svenska fiållvuer, 

 emedan få eller kanske ingen så på en gång for- 



