227 



Ar säkerligen en egen och bestämd art ehu- 

 ru den liknar Rh. subcorticaiis. Balen, som, 

 med tjocklek af en dufpenna, u»stråcker sig 

 åt flera håll, och blifver några fot lång utan 

 att sjelf grena sig, år ej fullkomligt trind utan 

 kantig, med 2, 3—4 efter längden gående 

 temmeligen hvassa utstående kanter, hvarfure 

 han ofta synes tre- eller fyrkantig. Fårgen år 

 hos den lefvande castaniebrun , men utdöd ocla 

 torkad blifver han svartare, inuti hvit. Ifrån 

 bålens sidor och kanter utgå ofverallt nästan 

 i råt vinkel mångfaldiga smala trådlika -ut- 

 skott eller grenar, ofta flere liksom knippvis 

 ifrån ett och samma ställe, långa och korta * 

 en del enkla, andra åter greniga, men alla 

 trinda eller litet hoptryckta och, på dem jag 

 sett, icke anastomoserande. Börjar vårtiden ^ 

 fortfar att vexa till hösten och dor ut om 

 vintern j- men tråffas likväl följande året. 



if. RHi^oMÖRPttA #nVj-«. * Tab. IX. fig,4,ä.b.' 



Rh. thallö teretiuscuiö tériui strigöso fragi- 

 lt nigro, intus concolori, dichotome-ra- 

 ftioso; raiiiis raraiulisque erecfis strictis äcii- 

 ftiinätis. 



Finnes pa Tallar emellan trädet öcli barken 

 i Småland, ganska sällsynt. 



ijenna Tradslinga våxerj- som ofrige af 

 denna: fiotk, åi tvånne leder och blifver 4^^— 6 

 turii lång. Ar ganska lått igenkänd och skild 

 ifrån alla andra. Bålen år knappt så tjock 

 som eni sytråd, nästan trind, svart ut och i"- 

 våndigt , rak och klyndelt grenig, ofverallt 

 siråf af hår och der sittande ganska fina och 

 bvassa utskott, mycket bräcklig. Grenarne 



