239 



Detta medel år Ringelblommcin (Calendula of- 

 ficlnalis L.) Men innan jag skrider till uppgiften 

 om de särdeles välgörande verkningar jag funnit 

 denna Vext åstadkomma, torde det tillåtas mig att 

 framställa något om dess fortjenst och rättighet att 

 intaga ett rum ibland Officinalier i vår Svenska 

 Pharmacopée; och dernåst om Kräftskador i allmän- 

 het, korteligen yttra mina tankar, jemforda med 

 andras vidsträcktare erfarenhet. 



Cakndula har ifrån åldre tider tillbaka varit 

 omtalad såsom ett kraftigt Läkemedel, och är af 

 denne orsak icke förbigången af de fleste författa- 

 re till Materia pharmaceutica. Den berömdes mot 

 scrofler af Geoffroy och Alston m. fl., och 

 den förre påstår, att de sSnderstotta färska bladen 

 kunna upplösa hårda svulster, och således med 

 fordel begagnas på calleusa sår, vårtor och liktor- 

 iiar. Alston prisade arten derjemte mot obffrti- 

 ctiones Uleri. Hos Rivierius finner man följan- 

 de utlåtande: "odorem flores spirant mensium mu^ 

 liercularum bene valentium.'' An i dag gifva Hus- 

 modrar, på sina stållen, den torkade orten åt kor 

 for att drifva secundinas. Von Linnc gaf Calen- 

 dula epithet af Prcsstans, och anforer i sin Mate- 

 ria Medica qualita^ Herbce'. ''flava, subnarcotica, 

 amara. P^is : pellens, emmenagoga, sudorifera. 

 Usus : Exanthemata, Ophthalmia, Vertigo." De 

 gamle trodde den vara analeptisk , och har ännu 

 bibehållit sig såsom Euporiston emot lamhet efter 

 slag och i synnerhet emot Svindel , äfven som 

 emot Gulsor. De torra bladen spraka i elden lik- 

 som saltpeter, och efter Geoffkoys Analyse in- 

 nehåller vexten nitreust Anmionii salr. De fårska 

 bladen äro klibbiga, och kannas under fingrarne 

 som voro de fugtade med iimvatten. Resultaten 



