27 145 



somt bedst betegnes som sublignose, navnlig da de ogsaa liar andre Kjendommclig- 

 heder, f. Ex. Mangel af Vinterknopper med typiske Knopskæl. 



Trods de Vanskeligheder, der findes ved at dele Saftplanterne i to Klasser 

 alene efter de ydre Former og Bygningsforhold, tager jeg dog ikke i Metænkning at 

 gøre det, fordi deres Standpladser og formentlig deres dermed i Forbindelse staaende 

 Stofskifte frembyder store Forskelligheder. Den første Klasse, Chylofyterne, er 

 knyttet til en meget vandfattig, fysisk tør Bund og har hjemme i aride Eigne med 

 stærk Fordampning; Arterne faar derved i flere Henseender Lighed med den nær- 

 mest foregaaende Klasse, Ombrofyterne, og er paa flere Maader knyttet til dem. Den 

 anden Klasse, Halofj'terne, er knyttet til en fysiologisk tør, undertiden tillige fysisk 

 tør Bund, nemlig en med Salt imprægneret, ofte meget vandrig eller periodisk over- 

 svømmet Saltbund. Stofskiftet er aabenbart i flere Henseender ejendommeligt og 

 forskelligt i de to Klasser, og om end det endnu ikke er helt forstaaet, bør det dog 

 utvivlsomt bidrage til, at de to Klasser holdes ude fra hinanden (Chermezon o. a.). 



10. Klasse. Tørbunds-Saftplanter; Chylofyter. 



Standpladserne er navnlig de mest aride og hede Ørkenegne i Amerika, Afrika, 

 Australien o. a. mindre Omraader. Da Kaarene er saa extreme og tillige saa ens- 

 artede, er der udviklet en Epharmoni til dem, der udtaler sig i en høj Grad af 

 Konvergens hos systematisk stærkt forskellige Arter (Cacfaceæ-Euphorbia og Stapelui, 

 Agave og Aloe, Crassiilacew og Mesembrianlhemiim). Men ogsaa i tempererede Kli- 

 mater findes de, naar Bunden er vandfattig, lysaaben og Fordampningen stærk 

 (f. Ex. i KHtter). 



Hvad der i det nærmest foregaaende er sagt om Saftplanterne i Almindelighed, 

 gælder især denne Klasse. 



Fordampningen reguleres hos de fleste især ved Oplagsvandets Slimholdig- 

 hed, Hudens Tykkelse og Kutinisering, Voks- og Harpikslag o. a., som f. Ex. hos 

 Sarcocaulon, ved Spalteaabningernes Nedsænkning, ved Reduktion af Assimilatorcr- 

 nes Overflade (smaa Blade, Bladløshed), lodret Stifling af Stænglerne og Uddannelse 

 af lodrette Kamme eller Vinger, ved hvilke Assimilationsfladen forøges, men som 

 ikke er saa udsatte for Ørknernes stærke Lysstraaler og dermed følgende Opvarm- 

 ning. Fordampning foregaar derfor overordentlig langsomt hos Chylofyterne. 



Stofskiftet er i alt Fald hos en Række Chylofyter meget ejendommeligt. 

 Arier af Crassulaceer, Kakteer og Mesembrianthemum ophober om Natten store 

 Mængder af iltrige organiske Syrer, uden at de udskiller Kulsyre; om Dagen aliltes 

 Syrerne da til Kulhydrater, hvormed der bødes paa del ved den anatomiske Byg- 

 ning vanskeliggjorte Stofskifte. 



Mellem høje og lave Typer, mellem Træ- og Busk former og Dværgtræer og 

 lave Urter er det vanskehgt at drage Skel. Mellem Stængelsukkulenter og Blad- 

 sukkulenter (Schimper's Chylokauler og Chylofyller) er det ligeledes umuligt at 

 drage skarpt Skel, fordi baade Stængler og Blade saa ofte samtidig tjener til Ximå- 

 oplagring. 



20* 



