148 30 



E. Chylofyte Urter med Vaudreskud findes hos en Del Arter. Af Planter med 

 Langskud kan nævnes en Del Serfum- Arter, f. Ex. S. acre, ligesaa Arter af Saxi- 

 fraga, Peperomia. Mesembrianthemiim, Ziigophyllain o. s.\. Hos Roset-Chylofyte r 

 synes Vandringsskud at være endnu almindeligere. 



Det nævntes ovenfor, at flere Roset- Chylofyter, hvis Rosetter hviler paa Jor- 

 den, har Side -Rosetter paa korte, prostrate eller kort -udløbende Grene (Stolones). 

 Hos nogle Arter frigøres disse Rosetter meget hurtig, saa at de bliver en Slags 

 Yngleknopper {Sempervivum soboliferum, S. stenopeialum o. a.). Hos andre er Gre- 

 nene længere og mere tj'piske Lys -Udløbere (f. Ex. Saxi fragå aizoon, S. cotyledon), 

 og hos nogle er de »Flagella«, d. e. Rosetten føres hos disse sidste ud fra Moder- 

 planten paa en lang, tynd og bladløs Stængel, der hurtig forsvinder (Type: Cotyledon 

 flagellaris, Crassula orbicularis, Sempervivum arachnoideum o. a.). Pude former og 

 Tæpper, sammensatte af mange smaa Rosetter, fremkommer, naar Sidegrenene er 

 korte og varige (f. Ex. Saxifraga Elisabethæ, S. trifurcata, Arter af Sedum o. a.). 



Jordudløbere (Soboles) findes hos nogle (faa?) Roset -Sukkulenter. Mest 

 bekendt er de vel hos Agave. En meget afvigende Type er Sanseviera; der er kun 

 faa Rlade i de paa Enden af typiske, men tykke Jordudlobere stillede Rosetter, og 

 disse Blade har ret forskellig Gennemsnitsform hos Arterne. 



n. "Klasse. Saltbundsplanter; Halofyter. 



Halofyterne er knyttet til saltholdig Bund. Deres Standpladser er derfor 

 Bredderne af Verdenshavene og Saltsøer i Indlandene, hvor de har bælteformet 

 Ordning efter Bundens Vandholdighed og Saltholdighed. Endvidere findes de i 

 Ørkener og Stepper med saltholdig Bund. Om deres forskellige Formationer se 

 Økologien. 



Det er som nævnt vanskeligt at drage Grænserne mellem dem og ChylofS'terne, 

 fordi de allerfleste Halofyter er Saftplanter. Det af Rødderne optagne Salt (Kogsalt, 

 Sulfater, Karbonater o. a.) gør Bunden »fysiologisk tor« og fremkalder Sukkulens. 

 At det er Saltoptagelse, der foraarsager Saltbundsplanters Ejendommeligheder, er 

 paavist ved Dyrkning af Planter paa saltholdig Bund (Lesage, Batalin, Schimper, 

 JoHS. Schmidt, Holtermann). Men en sikker Forstaaelse af Halofyternes Fysiologi 

 er ikke opnå aet endnu. Om der end maa skelnes skarpt mellem Chylofyter og 

 Halofyter, har de dog mange Berøringspunkter (Chermezon o. a.), og heller ikke 

 deres Standpladser er altid skarpt adskilte. De kan være blandede sammen paa 

 samme Lokalitet, f. Ex. i Klitter eller anden vandfattig og tillige saltholdig Bund. 



At Assimilatorerne bliver saftrige og kødfulde, skjddes undertiden typiske 

 Vandvæv, hvis Plads kan være periferisk baade i og under Overhuden eller centrisk 

 i cylindriske Assimilatorer, men undertiden en ualmindelig Saftrigdom af Bladenes 

 hele Parenkym. Bladene er ofte saa kødfulde, at de brækker ved Bøjning. At de 

 kan optage saa store Vandmængder, skyldes Cellesaftens osmotiske Tryk. Dorsi- 

 ventralitet i Bladanatomien findes, men Isolaritet er meget almindelig og vistnok 

 almindeligere end hos Chylofyterne. Særlige Styrkevæv bliver ogsaa her mere over- 



