31 149 



flødige paa Grund af Sukkulensen og er derfor sjældne; dog findes lignose Arter, 

 og maaske forholdsvis flere perlignose end hos Chylofyterne. 



Endvidere ligner Halofyterne disse i at mangle Overvinlringsknopper med 

 Knopskæl. 



Assimilatorerne er i Regelen ikke saa rige paa ejendommelige Former som 

 Chylofyternes. Dog findes baade afylle og salikornioïde og skælklædfe Skud o. a. 

 Gennemgaaende er Bladene smaa, mere eller mindre spateldannedc eller liniefor- 

 mede, hele og helrandede og uden større Indskæringer. De Heste Arters Assimila- 

 torer er helt glatte, men stærk og forskelligartet Behaaring forekommer (f. Ex. hos 

 Tournefortia gnaphalodes, Bassia hirsula, Atriplex farinosa, Obione o. a.). Torndan- 

 nelse kan findes, men næppe saa hyppig som hos Chylofyterne. 



Den største Forskel mellem de to Klasser synes at være i H. t. Fordani})- 

 ningen; af mine »Halofytstudier« og Chermezons Undersøgelser fremgaar, at 

 Huden hos mange Arter er tynd og lidet kutiniseret, at Spalteaabningerne ligger i 

 Overfladens Niveau og ikke eller kun lidet nedsænkede, at Hypoderm og Forslim- 

 ning af Hudcellernes Indervægge og andre udpræget xeromorfe Karakterer næsten 

 ikke forekommer. Dette staar formodentlig i Forbindelse med, at Standpladsernes 

 Jordbund i Almindelighed er mere fugtig end hos Chylofyterne, eller endog ligefrem 

 er Vand (f. Ex. for Salicornia herbacea), og at Luften ved Havkysterne er fugtig. 

 De Arter, der har det tykkeste Hudvæv, findes især paa periodisk varm og tor 

 Sandbund; stærkest udviklet er det hos Vedplanten Haloxijlon Ammodendron i Cen- 

 tral-Asiens Ørkener. Naar Arter med saadanne Karakterer forekommer, er det vel 

 navnlig paa saltholdig Ørkenbund, som i lange Tider kan være udtørret. Men for- 

 øvrigt har fysiologiske Forsøg (af Kamerling o. a.) vist, at Arter med tilsyneladende 

 udpræget Xeromorfi kan have stærk Fordampning. 



Som en særlig Ejendommelighed kan nævnes, at Salt hos nogle udskilles gen- 

 nem særlige Kirtler paa Assirailatorernes Overflade. 



Livsform-Typerne svarer omtrent til Chylofyternes. De kan opstilles saa- 

 ledes: A. Herbæ. 1. Hapaxanther. 2. Pollakanther med oprette Skud uden særlige 

 Oplagsorganer. 3. Pollakanther med saadanne. 4. Pollakanther med plagiotrope 

 Skud. B. Sublignosæ. C. Perlignosæ. 



I. Herbæ. 



1. Hapaxanther. — Sommerannuelle med typiske Langskud. Ved 

 vore Kyster findes en Mængde med middelstore, hos nogle mere eller mindre ind- 

 skaarne, flade Blade (af Slægterne Chenopodium og Atriplex, Obione pediinciilata). 

 Med trinde eller halvtrinde Blade og centrisk Vandvæv: Suædn, Bassia hirsula. 

 Spergularia salina, 



Afylle; Salicornia herbaca; centrisk Vandvæv er meget almindeligt i Stæng- 

 lerne af de afylle Arter. 



E fem ere Foraarsplanter i afrikanske og asiatiske Ørkener (Salsola, Halncharis. 

 Suæda. Halogeton, Statice o. a., se O. P.\ulsen o. a.). 



