49 167 



dem her ved Siden af hinanden som to helt parallele Linier; den ene er ingenlunde 

 overordnet over den anden. 



Poioïderne (efter Gams kaldes de ttokôôi/ hos Theofrast) udmærker sig som 

 velbekendt ved lange, smalle, oftest baandformede, ligenervede Bladplader, Blad- 

 roset, lange Bladskeder og visse anatomiske Ejendommeligheder. Det er ikke Stedet 

 at fremdrage disse her. Assimilatorerne hører til noget forskellige Typer; den aller- 

 almindeligste er Halvrosetformen, idet de fleste og længste Blade er tæt samlede 

 ved Skuddenes Grund, hvorfra ogsaa Grenene udgaar. Mellemstokkens Plads er 

 lige i eller over Jordskorpen. Den øvre, straktleddede Skuddel er næsten altid 

 ugrenet nedenfor Blomsterstanden, der hos de fleste begrænser Skuddene; Monopo- 

 dier kan dog findes, endog i samme Slægt som Sj^mpodier, f. Ex. hos Arter af 

 Carex (C. digitata, ornithopoda, strigosa). Helrosetskud findes hos nogle og Lang- 

 skud hos dem, jeg i det følgende kalder Arundo -Typen. 



Epharmonien med Standpladsens Natur afspejler sig i Løvbladenes Anatomi. 

 Mesoraorfe Blade findes især hos Skov- og Enggræs; xeromorfe hos Klit-, Lyng- 

 hede- og Steppegræs. Nogle Ørkengræs har stive og stikkende Blade (f. Ex. Spinifex). 

 (Halofile Poioïder se Warming: Halofytstudier.) 



De fleste Arter er semivirente; nogle sempervirente (i Troperne er der dog 

 formentlig mange af disse) ; faa er helt løvfældende, f. Ex. i vor Natur Phragmites, 

 Scirpus lacustris, Arundo donax. 



Ogsaa i Røddernes Bygning afspejler sig Epharmoni med Standpladsen. Xed- 

 dragning af Mellemstokkene i Jorden ved Rødders Hjælp synes meget sjælden, 

 hvilket utvivlsomt staar i Forbindelse med, at saa mange er semper- eller semi- 

 virente. 



Livsformerne kan opstilles i Lighed med de andre Klassers. 



L Hajtaxantlier findes i alle indenlandske Familier, hos Gramineæ (. Ex. i 

 Slægterne Agrostis, Airopsis, Alopecurus, Bromiis, Poa o. a.: blandt Cijperacecv hos 

 Arter af Cijperus og Scirpus; blandt Juncaceæ Arter af J uncus. Foruden dyrkede 

 Arter er det især Tørbunds-Arter, der er Hapaxanther. Af Langskudsplanter kan 

 her nævnes Zea Mays, Arter af Andropogon, Orijza og Sorghum. Hapaxantlierne 

 er mest sommer- og vinterannuelle. 



II. Pollakaiitlier. 



A. Cæspitøse med Halvroset. Tue form uden Udløbere og særlige Op- 

 lagsorganer er vel den hyppigste Form; den har meget forskellig Mægtighed og 

 Tæthed fra ganske lave, faa cm høje Arter til »Tussock«-Former, der er 1 — 2 m 

 høje, f. Ex. Poa cæspitosa, Danthonia. Tuernes Fysiognomi er forskellig, særlig er 

 der to Hovedformer: 



1. Tuer med mere uregelmæssig Grening og alsidig Udvikling, den alminde- 

 ligste i alle tre Familier optrædende Form, og 



2. Tuer, som nærmest har Svikkelform, idet Skuddene staar i en Zigzaglinie, 

 fordi der er sympodial Grening med Kraftknop i talbestemt Bladaksel. Denne Tue- 

 form er sjældnere; findes bl. a hos Xardus stricta, Koeleria glauca. 



D. K. D.Viilensk. Selsk, Skr., naluiv. ogmalhem. Afd., 8. R.-ckliC. IV.li. 23 



