170. 52 



ligste Mellemformer. Vedplanterne kan navnlig føje Skud til Skud og hæve sig højt 

 over Jorden i en mægtig, overjordisk Bygning, der kan trodse maaske Aarhundre- 

 ders ublide Kaar. Ved deres Størrelse har Vedplanterne en væsentlig Fordel under 

 Kampen med de lave Urter, som vokser i deres Skygge. 



Forvedning afhænger i væsentlig Grad af Kaarene; visse Omraader af Jorden 

 (Koppens »Dendrochorer«) er i særlig Grad rigere paa Vedplanter, navnlig Træer, i 

 Forhold til deres Urteflora. Der er for længe siden gjort opmærksom paa, at Slæg- 

 ter, som i koldttempererede Egne er rige paa Urter eller alene repræsenteres af 

 Urter, allerede i Vinterregnsomraaderne er rige paa forveddede Arter; jo mere man, 

 f. Ex. i Frankrig, nærmer sig Middelhavslandene, desto almindeligere bliver For- 

 vedning. Paa Madeira og De kanariske Øer er mange Slægter, der i Nordeuropa 

 kun repræsenteres af Urter, rige paa forveddende Arter (f. Ex. Brassica, Echium, 

 Chrysanthemum, Hypericum, Sonchus, Solanum, Viola, Plantage, Geranium o. fl., jvfr. 

 M. Vahl). i Troperne findes Familier repræsenterede af Træer, der i tempererede 

 Lande kun tæller Urter eller lave Sublignoser (f. Ex. Liliaceæ, Labiatce, Solanaceæ, 

 Polygonaceæ). 



Sublignoser og Perlignoser. Forvedningen er langtfra lige omfattende 

 hos alle Lignoser; hos nogle (Halv-Vedplanterne, Sublignoserne) bliver de øverste 

 Skuddele mere urteagtige end de nedre og dør bort ved Slutningen af Vegetations- 

 perioden, idet der over Jorden bliver en Slags Stub (Mellemstok) tilbage, der dog 

 kan være saa høj, at den omfatter den allerstørste Del af Aarsskuddene. I Mod- 

 sætning til dem kan de stærkere forveddede, hvis hele vegetative Aarsskud lever videre 

 til næste Aar, kaldes Perlignosæ (Hel -Vedplanter). Disses Højder og Levealder er 

 derfor som Regel langt større end Sublignosernes, og andre Forskelligheder findes 

 ogsaa, der især er knyttede til Knoptyperne. 

 Fysiognoniiske Typer. Skudformerne. 



Begreberne »Træ« og »Busk« bør være rent fysiognomiske og intet have at 

 gøre med Udstrækningen af Skuddenes FoVvedning; Træet (ôévÔQov) har een, opret, 

 højere eller lavere, indtil en vis Højde grenløs Stamme, der er søjlefast og bærer 

 en af de fungerende Assirailatorer dannet Roset- eller Grenkrone. Rosetkronen 

 er oftest ugrenet, dannet alene af rosetstillede, mægtige Blade, oftest faa i Antal; 

 Grenkronen er dannet af en oftest stor Mængde af grenede Løvskud (Langskud) 

 med mange Blade. Jo større Antallet af Blade er, desto mindre er de i Regelen. 

 Busken har ingen enkelt ved Højde eller Tykkelse udmærket Stamme; et større 

 eller mindre Antal omtrent lige kraftige Løvskud udgaar lige ved Jordfladen eller i 

 den allerøverste Jordskorpe, idet de stræber lodret eller skraat opad; den har en 

 »siddende« Krone; en Art Mellemstok kan findes. Mellem Træ og Rusk er der 

 nærmest kun kvantitativ Forskel. Ved Ti-ægrænsen i Højbjærgene forkrøbler Ved- 

 planterne, og Træerne synker ned først til Ruskform, højere oppe til nedliggende 

 eller krybende Former. (Om de plagiotrope Vedtyper se senere.) De danner fysiog- 

 nomisk forskellige Samfundsformer, Træerne Skov, Buskene Krat, Dværgbuskene 

 Heder (eller Ris- Heder). Træernes og Buskenes forskellige Typer optræder for- 



