172 54 



Oplagsnæriiiii'. Vedplantenie har ikke en saadan Rigdom paa særegne Oplags- 

 organer som Urterne. Hos dem oplægges baade Vand og organisk Næring især i 

 Assimilatorernes Stængeldele og Rødder, hos nogle ogsaa i nogen Grad hos de over- 

 vintrende Løvblade; men de paagældende Plantedeles ydre Former røber dette kun 

 i sjældne Tilfælde (knoldformede Rødder hos Spondias tuberosa, Arter af Proteaceer 

 og Eucalypter o. a. fra aride, ørkenagtige Egne, og en Del Sublignoser saasom 

 Manihot utilissima; »tøndeformede« Stammer hos visse Bombaceer, navnlig i særlig 

 hede og tørre Tropeegne {Chorisia ventricosa, Bombax glohosum, Eriodendron, Cava- 

 nillesia) og andre Familier (Cuciirbitaceæ, Eiiphorbiaceæ, Apocynaceæ o. a.)- Det er 

 vel især Vand, der oplægges i disse Stammer, hvis Ved er let og blødt. I Egne 

 med udprægede Kuldeperioder skifter Oplagsnæringens Art efter Aarstiderne, Stivelse 

 forsvinder og genoptræder. Sukker og Fedt dannes (Russow, Fischer, O. G. Peter- 

 sen, VÖCHTING, LiDFORSS). 



Lign osernes Vandoptagelse. Vand og mineralsk Næring optages af Lig- 

 noserne hovedsagelig gennem Rødderne, der hos mange gaar meget dybt, hvorfor 

 de er mindre afhængige af overfladiske Vandlag end f. Ex. Urter og Græsser. Naar 

 ældre Træer bliver toptørre og dør, skyldes det vist oftest, at de er blevne for høje 

 til, at Vandet med Lethed kan hæves saa højt. Mellem Kaarene og Rodsystemets 

 Mægtighed er der ofte paafaldende Harmoni; f. Ex. angiver Marloth, at i det kar- 

 roide Højlands aride Egne har Buske med Højde som en Menneskehaand ofte me- 

 terlange Rødder, og saadanne Dværge kan vel være 30 Aar gamle. Rødderne har 

 vist j'derst sjælden Kontraktionsevne, hvilket aabenbart staar i Forbindelse med, 

 at Assimilatorerne rager saa højt op i Luften og varer saa længe. 



Usædvanligt Arbejde overdrages derimod de saakaldte «Støtterødder« 

 (Rhizophora, flere Palmei% Ficus o. a.) og »Brætrødder« hos mægtige Urskovs- 

 træer; endvidere »Aanderødderne« i Sumptræernes luftfattige Mudderbund (Tax- 

 odium, Avicennia, Brugiera o. a.). Nogle Rødder omdannes til Torne, formodentlig 

 som Værn mod Angreb af Dyr. 



At trække skarpe Skel mellem Herbæ, Sublignosæ og Perlignosæ er umuligt. 

 Jeg vil dog forsøge at pege paa nogle af de Ejendommeligheder, som jeg anser for 

 mest karakteristiske for hver af de to lignose Grupper. 



Sublignoserne har 1) hyppigst lav Vækst; 2) kortere Levetid; 3) Busk- og 

 Dværgbuskform ; 4) mangler typiske, tørre Knopskæl; 5) er ofte semivirente; 6) Aars- 

 skuddene er ofte grenede; 7) Grenenderne dør zt bort ved Arbejdstidens Slutning; 

 8) hyppigere Forekomst af Vandreskud, navlig af Jordudløbere; 9) hyppigere Fore- 

 komst af særlige Redskaber for Oplagsnæring. 



Baade Sub- og Perlignoser optræder med følgende Former: 1) Oprette, grenede 

 Skud. Herved maa bemærkes, at Rosetplanter naturligst synes at maatte skilles fra 

 Langskudsplanter, og at de til en vis Grad er særlige sublignose Tj'per. 2) Pude- 

 og Tæppeformer findes hos begge. 3) Lysudløbere findes hos faa. 4) Jordudløbere 

 aabenbart hos endnu færre, særlig de træformede Arter. 



