61 179 



15. Klasse. Klatreplanter (Klinofyter); Lianer. 



Klatreplanterne er rodfæstede især i porøs, iniildrig Jord, fra hvilken de ved 

 Rødder optager Vand, og knyttede til Standpladser med fugtigt Klima; men mest ka- 

 rakteristisk for dem er, at deres Assimilatorer i Modsætning til de autonome Atmo- 

 fyters (8. Kl.) ikke formaar at holde sig opret ved egen Kraft, men søger Støtte hos 

 andre Legemer, især andre Planter. De er derfor almindeligst i høje og tætte Plante- 

 samfund (Skov, Krat, Enge o. lign.). Et ret stort Antal Familier har Repræsentanter 

 mellem Klatreplanterne; de optræder meget spredt i Systemet, hvad der tyder paa 

 Nedstamning i forskellige, af hverandre uafhængige Linjer. 



Det er naturligt, at man her niaa finde forskellige Skudformer, med forskel- 

 lige biologiske, morfologiske og anatomiske Afvigelser fra de autonome Arters, ephar- 

 moniske med Klatremaaderne. hvilket for længe siden har gjort dem til meget yn- 

 dede Studieobjekter (Mohl, Darwin, Schenck, Treub, Schimper o. a.). I samme 

 Plantesamfund kan meget forskellige Typer optræde, hvilket antyder, at Skudfor- 

 merne ogsaa er genotypisk faste. 



Klatreplanterne er baade Vedplanter og Urter, hapaxanthe og pollakanthe, 

 løvskiftende og stedsegrønne Arter. Det epharmoniske i Bygningen er især følgende: 



Karakteristisk for Assimilatorerne er, at de alle er straktleddede Langskud, 

 tynde og ofte meget lidet grenede, indtil de er naaet op til stærkere Lys i Støtter- 

 nes Toppe. Rosetskud forekommer næppe. Skuddenes Stængeldele iler i Udvikling 

 ofte langt forud for deres Blade, hvorved opnaas, at Skuddene ikke bliver saa 

 tunge mod Spidsen og lettere kan skyde sig ind mellem Støtteplanternes Grene. 

 Darwin skelner mellem følgende 4 Hovedtyper af Klatreplanter: 1) Slyngplanter, 

 2) Arter med pirrelige Gribeorganer, 3) Arter som klatrer ved Hæfterødder, 4) Arter 

 som klatrer ved Hager eller Kroge. Hos Schenck og andre findes de samme Grund- 

 former. 



Bladformerne er hos flere Typer meget karakteristiske; hos Slyngplanterne og 

 Rodklatrerne meget ofte langstilkede, med fra Stænglerne udspærrede Stilke og 

 brede, hjærte- eller nyreformede Plader (f. Ex. Convolvulus, Hedeia o. a.). Pladen 

 staar sædvanlig omtrent vinkelret paa Stilken og faar formentlig derved de bedste 

 Belj'sningsforhold. Løvbladene er vel oftest mesomorfe, men andre Typer forekom- 

 mer, selv sarkomorfe, og nogle Arter er nærmest bladløse. 



Stænglerne er jo meget ofte stærkt udsatte for Snoninger og Bøjninger. Den 

 Fare for Ødelæggelse, som de herved er udsatte for, modarbejdes ved højst usæd- 

 vanlige anatomiske Bygningsforhold, som fyldig er omtalte og afbildede i Litera- 

 turen. Især kendes saadanne fra Bignoniaceæ, Menispermacew, Dilleiiiaceæ, Sapindacea; 

 Leijuminosæ, Piperacece o. fl. De beslægtede, men ikke klatrende Arter i de samme 

 Familier afviger derimod ikke fra de sædvanlige Bygningsforhold. En Ejendomme- 

 lighed er dog mere udbredt og fælles, nemlig at de stofledende, anatomiske Ele- 

 menter, Vedkarrene og Sirørene, er usædvanlig vide og lange, et nyttigt Bygnings- 

 forhold for saa lange og tynde Stængler. En stor Mængde Lianer udmærker sig 



