186 68 



Smukt ses denne tilbageskridende Udvikling f. Ex. hos lihinanthiis-Gvuppen indenfor 

 Personatæ; her findes en Række Slægter med grønne Hemiparasiter (Euphrasm, Me- 

 lumpyrnm, Khinantlms, Pedicularis), hvis Arter efter Heinricher er bundet til et 

 snyltende Liv; Yderfløjen dannes af Helsnylteren Lathræa. 



Vidnesbyrd om, at Bladgrøntets Forsvinden staar i direkte Forbindelse med 

 Tilgang af organisk Næring giver Diatoméer, som lever paa Bund med raadnende 

 Stoffer og hvis Kromatoforer bliver farseløse, eller Alger, der kommer til at leve i 

 Saftflod af Træer, som er rige paa Kulhydrater, eller dyrkes i Vædsker med Drue- 

 sukker, Glycerin eller anden organisk Næring — de bleges og forvandles fysiologisk 

 set til Svampe; den paa Rhodomela levende lille knoldformede Rødalge Harveyella 

 mirabilis har ifølge Kuckuck ingen Kromatoforer og er en ægte Snylter. 



Indirekte vidner mange Arter om den samme forenklende Ud^•iklin2 fra Autofvt 



O KJ ±^ 



til AUofj't, idet der indenfor nærstaaende Grupper findes begge Slags Livsformer. 

 Exempelvis kan anføres, at typisk autotrofe og tj'pisk allotrofe Slægter findes inden- 

 for Flagellaterne, hvor stærkt omdannede Slægter kan paralleliseres med uforan- 

 andrede, f. Ex. Astasia med Euglena, Polytoma med Chlamijdomonas, Chilomonas med 

 Cryptomonas; hver af disse tre allotrofe Slægter lever paa Steder, hvor Æggehvide- 

 stoffer raadner, og hver af dem har sin særlige Kvælstofkilde. 



Flere allotrofe og autotrofe Paralleltyper nævnes i det følgende: Cuscuta og 

 Convolviilacece, Cassytha og Lauraceæ; blandt Gentianaceæ Voyria i Amerika, Cotyl- 

 anthera i Asien, nær op til Pirolacece de saprof\'te Monotropa og Sarcodes; blandt de 

 autotrofe Burmanniaceer de saprofyte Thismia og Baynisia; blandt Orkideerne f. Ex. 

 Saprofyterne Coralliorrhiza, Epipogon, Xeottia, Pogonorchis, Wallschlägelia o. a.; nær 

 Narthecium Parasiten Petrosavia osv. 



AUotroferne er sent ud^åklede Typer, der ikke danner nogen enkelt, sammen- 

 hængende Udviklingsrække, men optræder spredt omkring i hele Systemet, smaa 

 Udviklingslinier, tilpassede til helt andre Ernæringsforhold paa lige saa fuldkommen 

 Maade som Autofyterne, om end i flere Henseender morfologisk og anatomisk for- 

 enklede. Der er Arter, som kan leve baade som Parasiter og som SaprofS'ter, og 

 ofte er Udviklingen formentlig gaaet gennem Epifyter eller Klatreplanter eller 

 Endofyter til fakultative Saprofyter, obligate Saprofyter og derfra videre gennem 

 først fakultative og indifferente Parasiter til obligate og specialiserede Helpa- 

 rasiter. 



I denne tilbageskridende Udvikling er det som nævnt først og fremmest de 

 kulsyreassimilerende Organer, som omdannes, en naturlig Følge af, at det er Er- 

 næringsmaaden, som forenkles. Men ogsaa Rødderne omdannes; i Stedet for typiske 

 Rødder kommer ofte Rhizoïder eller Mycelie-lignende Organer, der trænger ind i 

 Værtens Væv og fra dette optager kvælstofholdige Stoffer og anden Næring. Paral- 

 lelt med Reduktionerne i det ydre gaar Forenklinger i den indre Bygning. StvTke- 

 væv udvikles ikke og Ledningsvævet er ofte svagt. 



Ligeledes bliver Frøene smaa, men til Gengæld meget talrige, i Overensstem- 

 melse med, at kun en meget lille Brøkdel naar til den specielle Standplads, som 



