17 



i Trachea og anbragte Rørels Ende i Nærheden af el Lys. Han fik da en Bøjning 

 af Flammen, hvergang han irriterede Vagns. 



I den følgende Tid beskæftigede et stort Antal Forfallere sig med Spørgsmaalet. 

 Nogle fik negativt Resultat, andre svagt positivt Udslag. Alt i alt synles Forsøgene 

 at tale imod Bronchomotorer, indtil Paul Bert (41) viste, at Grunden til de nega- 

 tive Resultater laa i, at de tidligere Forfattere næsten alle havde arbejdet med 

 stærkt opblæste Lunger. Lod man Lungerne være sammenfaldne, fik man altid 

 positivt Resultat. Bert viste endvidere paa Reptilier, at det var Vagus selv og ikke 

 den sammen med Vagus løbende n. sympaticus, der førte de bronchomotoriske 

 Traade; desuden at Irritationen var samtidig; højre Vagus innerverede højre Lunges 

 Bronchier og omvendt. 



Paa Grundlag af disse og tidligere Forsøg var det imidlertid ikke muligt at af- 

 gøre, om det alene var de større Bronchier, der kontraherede sig, eller om ogsaa 

 Bronchioli og Alveoler deltog i Kontraktionen. 



Schiff (42) søgte at komme Sagen til Livs ved at lukke Trachea paa de ud- 

 tagne Lunger, anbringe en Metalskive paa Lungen og irritere Vagus. Metalskivens 

 Bevægelser iagttoges med Kathetometer, og Schiff fandt, at en Irritation af Vagus 

 frembragte Sænkning af Metalskivens Niveau. Han gik ud fra, at dersom det kun 

 var Bronchierne, der kontraherede sig, maatte, naar Trachea var lukket, Lunge- 

 alveolerne blive opblæste, og Metalskiven skulde da løftes i Vejret. Nu sank den, 

 og dette tydedes som en Kontraktion af selve Parenchymet. Schiff antog, at 

 Aveolevæggene besad kontraktile Elementer. Udslagene var imidlertid saa smaa 

 (kun nogle faa Brøkdele af en Millimeter), at man i Virkeligheden ikke kan slutte 

 noget af Forsøgene. Desuden er det ikke sikkert, at en Kontraktion af Bronchierne 

 under alle Forhold vil blæse Alveolerne op. Dette vil afhænge, dels af Alveolernes 

 Elasticitet, dels af den Grad af Opblæsning, hvori Lungen befinder sig under For- 

 søgene. Schiff betragter det da ogsaa kun som en Mulighed, at Alveolerne er kon- 

 traktile, men søger dog delvis at forklare det „vesiculære Emfysem" efter dobbelt- 

 sidig Vagotomi ved en Lammelse af de motoriske Nerver til Alveole væggens 

 Muskler. 



Efter Bert og Schiff fulgte igen en hel Række Undersøgere, som væsentlig gjorde 

 de gamle Forsøg om igen. Gerlach (43) fik svagt positivt Resultat paa curarise- 

 rede Hunde, og det lykkedes ham reflektorisk at frembringe Bronchoconstriction 

 (Laryngeus sup.). Mac Gillavry (45) indførte derimod en ny Metode: „Gennem- 

 blæsning af Lungen". Han paaviste, at en Kontraktion af de smaa Bronchier paa 

 collaberede Lunger kun kunde give en ringe Forhøjelse af Trykket i Trachea. Han 

 maalte derfor Modstanden i de smaa Bronchier ved fra Trachea af at blæse Luft 

 gennem Lungen, efter at der var prikket Huller i den over hele Overfladen. Han 

 fandt da, at Trykket i Trachea steg fra 70 til 120 mm. Vandtryk ved Irritation af 

 Vagus. Forsøget gjordes efter paa levende Dyr, men med daarligere Resultat. 



Videre Undersøgelser over dette Thema er udført af Franck, Chauveau og flere 



D. K. D. Videusk. Selsk. Skr., 7. Række, nuturvidensk. og niatliem. Afd. IX. 1. 3 



