16 



ved Kunst at faa det i Vejret, bliver Hastigheden af Blodet gennem venstre Lunge 

 straks forøget for igen at falde med Blodtrykket. 



Heraf slutter nu Krogh, at Vago-sympaticus hos Testudo græca er vasomotorisk 

 Nerve til Lungen paa samme Side, og at den normalt er underkastet konstrictorisk 

 Tonus. „Overskærer man da Vago-sympaticus til den ene Lunge, lammes Karrene 

 i denne, og Blodet løber hurtigere igennem, medens Karrene i den modsatte Lunge 

 kompensatorisk kontraheres, hvilket giver sig Udtryk i, at det samlede Stofskifte, 

 omtrent bliver det samme, som før Overskæringen. Kun det quantitative Forhold, 

 i hvilket de to Lunger deler det respiratoriske Stofskifte, forandres, saaledes at 

 Stofskiftet stiger i den Lunge, hvis Kar er lammede, og synker i den modsatte". 



Den videre Betydning af dette sidste skal omtales senere. Hvad derimod selve 

 Spørgsmaalet om Vasomotorerne angaar, synes jo her at foreligge en Bække Besul- 

 tater, der direkte efterviser Lungekarnerver, og mod hvilke det i alt Fald i 

 Øjeblikket ikke synes muligt at gøre reelle Indvendinger. 



At Karnerverne her synes at løbe i Vagus er som ovenfor omtalt anatomisk set 

 ret underligt. Enten er det noget specielt for Beptilierne, eller ogsaa drejer det sig 

 her, hvad der er sandsynligere, om aberrerende sympatiske Traade i Vagusstammen. 

 Hvorledes disse nærmere løber, er os foreløbig fuldstændig ubekendt. 



Trods alle Anstrengelser er det da tydeligt, at Spørgsmaalet om Lungevasomo- 

 torer endnu langtfra er tilstrækkelig oplyst og kræver flere og mere indgaaende 

 Undersøgelser. At tage et Standpunkt i Sagen er paa det nuværende Tidspunkt i 

 Virkeligheden ganske umuligt. Bradford og Dean og Franck kan ikke med Bestemt- 

 hed udelukke, at deres Besultater beror paa Hjertevirkning. Brodie og Dixon kan 

 ikke vide, om Lungevasomotorerne ikke er døde før Irritationen, om Adrenalinet 

 virkelig virker paa Nervernes Endeorganer, og om disse i Muskler, Tarme o.s.v. 

 er i Stand til at overleve Nervens totale Degeneration. Spørgsmaalet staar derfor 

 foreløbigt aabent. Et Overslag over de hidtil vundne Besultater synes mig dog 

 nærmest at tale for Existentsen af Lungekarnerver med et Forløb omtrent som 

 Franck angiver det. 



II. Bronchomotorer. 



De første Undersøgelser over dette Problem daterer sig fra Midten af forrige 

 Aarhundrede. Williams fandt, at Irritation af selve Lungen med konstant Strøm 

 frembragte en stærk Stigning af Trykket i Trachea. Ved Indklip i Lunge- 

 vævet kunde han ogsaa direkte iagttage, at Bronchierne kontraherede sig stærkt. 



Longet (1842) (39) var imidlertid den første, der opdagede, at Vagus førte 

 bronchoconstrictoriske Traade til Lungen. Han iagttog direkte Bronchierne ved 

 Indsnit i Lungen og irriterede Vagus med konstant Strøm. Han fik da Kontrak- 

 tion af Bronchierne ud til de fineste Grene, han kunde iagttage. 



Et Par Aar senere gjorde Volkmann (40) Longets Forsøg efter. Fik negativt 

 Besultat, men forandrede sin Metode saaledes, at han bandt et udad tilspidset Rør 



