11 



selvfølgelig meget vanskeligt at oplyse, da det her stadig vil dreje sig om quanti- 

 tative Forskelle, og en Beregning af alle medspillende Faktorer i Virkeligheden 

 næppe er mulig. En bestemt Afgørelse af Spørgsmaalet kan derfor ikke trælles 

 ad denne Vej. Men vigtige Oplysninger kan dog naas, og ikke faa Undersøgere, 

 som Lichtheim (35), Bradford og Dean (31) og Openchowski (34) o. a. har da ogsaa 

 benyttet den omtalte Metode. 



Til at fremkalde Trykforhøjelsen i de to Kredsløb anvendte de ovennævnte 

 Forfattere Kvælning af Dyret eller Irritation af Halsmarven. 



Lichtheim (35) fandt, at Pulmonalistrykket steg parallelt med Aortatrykket ved 

 Irritation af Halsmarven, medens ved Kvælningen Trykstigningen i Lungearlerien 

 indtraadte senere end i Aorta. Lichtheim betragtede Trykstigningen i Pulmonalen 

 som Resultat af en Kontraktion af Lungekarrene; og for yderligere al sandsynlig- 

 gøre denne Antagelse gjorde han følgende Forsøg. Han gennemskar Rygmarven 

 midt i Thoracalregionen og overskar den ene nervus splanchnicus. Herved ude- 

 lukkedes den største Del af det store Kredsløbs Vasomotorer fra Paavirkning fra 

 Halsmarven, og Irritation af denne gav derfor kun en meget ringe Stigning i Aorta- 

 trykket. Ikke desto mindre steg Trykket i Lungearterien betydeligt. Heraf og paa 

 Grundlag af Forsøg med Kompression af Aorta thoracica, sluttede Lichtheim, at 

 Lungekarrene var udstyrede med vasomotoriske Nerver, og, da Vagusirritation paa 

 atropiniserede Dyr ikke gav nogen Forandringer i det lille Kredsløb, antog han, 

 at de tilhørende Nervebaner forløb ned gennem Halsmarven. 



Openchowski (34) gjorde nu disse Forsøg efter, føjede en Del flere til og kom 

 til det modsatte Resultat. For det første lykkedes det ham ikke at faa Pulmonalis- 

 trykket til at stige uden at Aortatrykket steg samtidigt; tværtimod viste det sig, 

 at Trykkene i de to Arterier steg parallelt, og steg Trykket i Aorta ikke, kom der 

 heller ingen Stigning i Pulmonalen. Endvidere fandt han, at en Irritation, der 

 frembragte en Karkontraktion i det store Kredsløb vel bevirkede en Stigning af 

 Trykket i Pulmonalen, men at denne Stigning alene beroede paa formeret Tilstrøm- 

 ning af Blod til højre Hjerte; og endelig gjorde han den Iagttagelse, at under 

 Kvælningsprocessen lammedes venstre Ventrikel efterhaanden, dels paa Grund af 

 den ved Karkontraktionen frembragte stærke Modstand i det store Kredsløbs Arte- 

 riesystem, dels paa Grund af den stadig stigende Desarterialisering af Blodet. 



Allerede Lichtheim havde nu angivet, at Trykket i Pulmonalen under Kvæl- 

 ning steg endnu en Tidlang efter at Aortatrykket var begyndt at falde. Dette for- 

 klarede Openchowski derved, at højre Ventrikel lammedes senere end venstre. 

 Naar derfor Aortatrykket var sunket paa Grund af Lammelsen af venstre Ventrikel, 

 vedblev højre Ventrikel endnu i nogen Tid at pumpe Blodet ind i Lungerne, hvil- 

 ket naturligvis medførte en Stigning af Trykket i Lungearterien, da tillige Afløbet 

 fra venstre Forkammer var hindret. Paa Grundlag af disse Forsøg stillede Open- 

 chowski sig skarpt afvisende over for Tanken om vasomotoriske Nerver til Lun- 

 gerne, og andre Forskere sluttede sig til ham. 



I Begyndelsen af Halvfemserne traadte saa Bradford og Dean (31) stærkt i 



2- 



