10 



giske Undersøgers værste Fjender. For den histologiske Undersøgelse har de min- 

 dre Betydning, fordi den ikke skal benytte dem til at finde de eftersøgte Central- 

 punkter. Degenerationsforsøget opleder i Reglen det primære Centralpunkt direkte, 

 og fra dette kommer man igen videre til det næste uden at blive afficeret af de til 

 — eller fraførende Nervers perifere Forløb. 



Yderligere har Fysiologen den store Hindring, som ligger i Vanskeligheden af 

 at holde de enkelte Nervevirkninger ude fra hinanden, en Hindring, der, som det 

 straks skal ses, desværre har gjort sig rigeligt gældende under Forsøgene paa ad 

 fysiologisk Vej at løse netop det foreliggende Problem. 



1. Afdeling: Centripetale Lungenerver. 



Under Afsnittet om Nervus vagus er omtalt de saakaldte Hering — Breuer- 

 ske Traade, der repræsenterer en centripetal Ledning fra Lungerne gennem 

 Vagusstammen til Medulla oblongata. Det er omtalt, hvad vi ved om disse Traade 

 og deres Virkning paa Respirationen; og yderligere Oplysninger om centripetale 

 Lungenerver haves i Virkeligheden ikke. 



Den følgende Udvikling vil derfor komme til at dreje sig om centrifugale 

 Nerver til Lungen og falder i 3 naturlige Grupper: Vasomotorer, Bronchomotorer 

 og Sekretorer. 



2. Afdeling: Centrifugale Lungenerver. 



I. Lungevasomotorer. 



Undersøgelserne over dette Thema begyndte først rigtigt i Slutningen af Halv- 

 fjerdserne. Men siden da har Spørgsmaalet stadig optaget Respirationsfysiologien 

 stærkt, og en hel Række af Undersøgere har gennem de sidste 30 Aar arbejdet med 

 Lungekarrenes Fysiologi. 



Man har væsentlig benyttet to forskellige Metoder: 



For det første: Quantitativ Sammenligning af Trykforholdene i det store 



og det lille Kredsløb. 



For det andet: Forsøg paa at fremkalde samtidige, men i modsat Retning 



gaaende Forandringer i Arteria pulmonalis paa den ene Side og venstre For- 

 kammer eller Aorta paa den anden Side. 



Hvad den første Metode angaar, maa det erindres, at Trykket i det lille Kredsløb 

 ikke alene er afhængig af Modstanden i Lungekarrene, men bliver ganske væsentlig 

 paavirket af andre Faktorer: Blodtilførslen fra højre Hjertekammer og Afløbet 

 fra venstre Forkammer. Disse to sidste Faktorer er imidlertid paa deres Side 

 stærkt afhængige af Kontraktionsgraden af Karrene i det store Kredsløb. 



Finder man nu, at et vist Indgreb fremkalder en Trykstigning i baade det 

 store og det lille Kredsløb, ligger det jo nær at tænke sig, at Trykforhøjelsen i det 

 sidste er en ren Følge af Trykforhøjelsen i det første. Om dette er Tilfældet eller 

 ej kan kun afgøres ved Sammenligning af Trykkene i de to Kredsløb, men er 



