Kap. III: Lungens egne Nerver. 



I det foregaaende har vi behandlet en Samling Fænomener, der i al Alminde- 

 lighed bar med Respirationen at gøre. Vi rykker nu i det følgende Kapitel nær- 

 mere ind paa Livet af det Spørgsmaal, hvorom den efterfølgende Undersøgelses- 

 række drejer sig: „Innervationen af Lungen selv". 



Undersøgelserne samler sig da her væsentlig om 3 forskellige Problemer: 



For det første: Lungenervernes centrale Udsprings- og Endepunkter. 



For det andet: Den architektoniske Bygning af Ledningsbanen fra Cen- 

 tralorganet (Med. oblongata el. Rygmarven) til det perifere Organ; hvor denne 

 løber, og hvor den ender; om den er direkte eller indirekte, afbrudt af en 

 eller maaske flere Celler undervejs, eller endelig om den gaar over bipolare 

 Celler, og da i hvilken Retning. 



For det tredie: Bygningen af Nervetraadenes sidste Forgreninger og deres 

 Forhold til det Organ, de innerverer; om de ender frit, kølle- eller knopformet, 

 under eller mellem Epithel- eller Endothelceller; eller om de endelig har sær- 

 ligt formede og udviklede Endeorganer. 



Om det første Spørgsmaal oplyser de foreliggende fysiologiske Undersøgelser i 

 Virkeligheden intet. Spørgsmaalet er i sin Karakter i Grunden anatomisk, og dets 

 endelige Afgørelse kan næppe træffes ad experimental-fysiologisk Vej. Det sidste 

 Spørgsmaal er i alle Fald et rent og skært histologisk Problem, der maa løses 

 ved den mikroscopiske Undersøgelse af Vævet. Vi opsætter derfor Omtalen af disse 

 Spørgsmaal til siden. 



Det andet Problem er derimod af mere blandet Natur og maa løses ved et 

 Samarbejde mellem den experimentelle Fysiologi og Histologien. Spørgsmaalet er 

 hidtil kun undersøgt ad experimental-fysiologisk Vej , og Undersøgelserne er 

 talrige. 



Naar man imidlertid foreløbigt ikke ved stort om Forholdene, er det nærmest 

 paa Grund af den gamle kendte Vanskelighed, at de samme Nerveirritations- og 

 Overskæringsforsøg, udført af forskellige Undersøgere, saa ofte giver forskellige Re- 

 sultater, saasnart det ikke drejer sig om de aller elementæreste Forhold; og i Be- 

 tragtning af Nervesystemets uhyre komplicerede Bygning, og at denne Bygning 

 ovenikøbet er underkastet ret betydelige individuelle Variationer, især for det peri- 

 fere Systems Vedkommende, er det jo ikke til at undre sig over, at den første 

 Betingelse for at faa samme Resultater, nemlig at arbejde under samme Forhold 

 og med samme Materiale, at netop dette er det aller vanskeligste at opnaa i den 

 neurologiske Verden. Og dette er en Vanskelighed, der afficerer den fysiologiske 

 Undersøgelse langt mere end den histologiske. Aberrerende Nervetraade, Plexus- 

 dannelse, Omlejring af Ganglierødder o.s.v. vil altid være nogle af den fysiolo- 



D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 7. Række, natuividenks. ogmathem. Al'd. IX. 1. 2 



