85 



Celler, hvis morfologiske Forhold med Sikkerhed tillod al slutte, at de ledede 

 centrifugalt. 



Da vi imidlertid ad Eksklusionens Vej ved talrige og omhyggelige Undersøgelser 

 har ført de motoriske Lungenerver i Vagus tilbage til Gangl. nodosum, og vi des- 

 uden har fundet en centrifugal Ledning fra den dorsale Kerne til delte Ganglie, 

 tør vi nok slutte: 



„at Ganglion nodosum afbryder den motoriske fysiologisk paaviste Led- 

 ning fra Medulla oblongata til Lungerne, eller mere specielt den bron- 

 chomotoriske Ledning fra dorsale Kerne". 



Muligvis kunde de omtalte Celler med 3 Udløbere indgaa i Ledningen. Det 

 maa imidlertid bemærkes, at Antallet af disse er ringe, og at Degenerationen over 

 Ganglion nodosum efter Exslirpation af dorsale Kerne ikke er saa stor, som ventet. 

 Dette sidste beror naturligvis til Dels paa, at Kernen ikke er bleven exstirperet 

 helt. Dog er der fjernet en saa betydelig Del af denne, at man maatte have ventet 

 en større Degeneration, hvis da den bronchomotoriske Ledning hos Katten alene 

 skulde gaa over multipolare Celler i Ganglion nodosum. 



Men netop her ligger sikkert Løsningen paa Problemet. Som det vil erindres 

 fra den historiske Oversigt, fandt Dixon og Brodie, at Vagus førte Broncho- 

 dilatatorer, at disse netop hos Katten var særligt udviklede, medens hos Hun- 

 den Bronchoconstrictorerne var overvejende. 



Bronchodilatatorernes Histologi er os ganske vist fuldstændigt ubekendt. Der- 

 imod kender vi en Del til Forløbet af nogle andre dilaterende Nerver, nemlig 

 Vasodilatatorerne. Om disse antages, som bekendt i Almindelighed, at Led- 

 ningen løber „antidromt" over unipolare Spinalganglieceller. I Modsætning 

 hertil gaar Ledningen i alle hidtil kendte Nerver, der kontraherer glat Musku- 

 latur, over multipolare sympatiske Celler. 



Om den bronchomotoriske Ledning hos Katten vides nu: 



1) at den maa gaa over Gangl. nodosum, af hvilken Qualitet den saa end er; 



2) at den ikke kan indeslutte et stort Antal multipolare Celler i sin Ledning, 

 dels fordi der overhovedet ikke findes mange af den Slags Celler i Gangliet, 

 og dels fordi Degenerationen over Gangl. nodosum quantitativt set ikke var 

 særligt fremtrædende; 



3) at dens fysiologiske Function sandsynligvis væsentlig er en dilaterende, 

 uden dog helt at mangle den kontraherende Virkning. 



Sammenholder man disse 3 Punkter, ses det jo let, at de i Virkeligheden i høj 

 Grad sandsynliggør, at den bronchomotoriske Ledning er bygget ganske analogt med 

 de vasomotoriske Baner. 



Vi ved, at Ledningen skal gaa over Gangl. nodosum, og hos det Dyr, hvor den 

 efter al Sandsynlighed væsentlig fører Dilatator er, finder vi netop meget faa 

 multipolare Celler i G. nodosum. Dette bestaar her aldeles overvejende af uni- 

 polare Celler af Spinalganglietypen. Alene af den Grund nødes vi til at antage, 



