144 32 



han i Hovedsagen indtager samme Standpunkt som Cleve. Denne sidstes Plankton- 

 typer svarer ret godt til Aurivillius' Klasser af allogenetisk Plankton, men medens 

 der hos Cleve finder en Sammenblanding Sted af to Synspunkter, idet hans Typer 

 dels er Ledeformer, dels Karakterformer, d. v. s. de almindeligste Former, for visse 

 Vandmasser, er der hos Aurivillius kun Tale om Ledeformer: endvidere er 

 der den Forskel, at Aurivillius klart har fremdraget de endogenetiske Former 

 som en vigtig Bestanddel af Planktonet, medens disse slet ikke har nogen Betyd- 

 ning for Cleve. Paa den anden Side har denne lagt mere Vægt paa Adskillelsen i 

 oceaniske — Høj so — Former og neritiske — Kyst — Former, et særdeles vigtigt 

 Forhold, som Aurivillius kun mere forbigaaende omtaler. 



I 1900 udgav Johan Hjort og H. H. Gran < 1900 i et Arbejde over Skager 

 Raks og Kristianiafjords Hydrografi og Plankton, i hvilket de opfordrer til stor 

 Forsigtighed ved Anvendelsen af Planktonorganismer som Indikatorer for Hav- 

 strømme og navnlig tager stærkt Afstand fra Cleve's dristige Paastande om Ind- 

 vandring af Plankton langvejsfra, fra det vestlige Atlanterhav o. s. v. Uden Tvivl 

 træffer disse Forff. det rette ved at sige i deres Résumé: „We believe that this 

 plankton [Skager Rak pi.] may be regarded as consisting, first of the neritic spe- 

 cies which annually are developed in the shallow water near the edge of the 

 shore, and, secondly, of extraneous (.allogenetic") organisms which arrive, mainly, 

 by the Jutland and Baltic currents" (1. c, p. 51). 



Afhandlingen bestaar af to Dele, af hvilke den første behandler Skager Rak, 

 den anden Kristianiafjord. De hydrografiske Undersøgelser særlig med Henblik 

 paa Sildens Optræden er Hovedformaalet, men Planktonstudierne benyttes til Hjælp 

 for dette. I Skager Rak var i hydrografisk Henseende Efteraaret 1896 unormalt, 

 og netop derfor havde det sin Interesse at undersøge Planktonet og at sammen- 

 ligne det med Indsamlinger foretagne i det følgende Efteraar (1897), hvor de hydro- 

 grafiske Forhold ligeledes blev undersøgte. Desværre er Undersøgelserne ikke saa 

 omfattende, at de tillader at drage sikre Slutninger, men det fremgaar dog af dem, 

 at der ikke er gennemgribende Forskelligheder i Planktonet i de to Efteraar, dog 

 synes i 1897 den baltiske Chætoceras danicum at være mere fremtrædende. End- 

 videre fandtes i 1897 i ikke ringe Mængde den store Rhizosolenia robusta, som er 

 en udpræget sydlig Form, der hidtil var kendt som hjemmehørende i Middelhavet 

 og fundet udfor Europas Vestkyst saa langt nord paa som til Plymouth; denne 

 Organismes Nærværelse viser tydeligt en Indstrømning fra Syd (den jydske Strøm). 

 Medens der saaledes var utvivlsomme Tilfælde af Indvandring, var der andre Veks- 

 linger i Planktonet, som ikke kunde forklares ved Indvandring, men maatte for- 

 staas som fremkommet ved Opblomstring af endogenetiske Former. 



Resultatet af Undersøgelserne i Kristianiafjorden var, at de forskellige Orga- 

 nismer har deres Maximum til forskellig Tid, og at Tidspunkterne for deres Op- 

 træden passer godt med Cleve's Undersøgelser ved Bohuslens Kyst: det maa derfor 

 antages, at Kristianiafjordens Plankton (ialt Fald ved Drøhak. hvor Undersøgelserne 

 er foretagne) er -closely connected - med Skager Raks og ikke er et eget neritisk 



