148 36 



nationale Havundersøgelser. Planktonlisterne fra disse er offentliggjorte i den 

 internationale „Bulletin", oftest bearbejdet af den norske Zoolog Hj. Broch, hvis 

 to Arbejder om Belternes Plankton er omtalt tidligere (se S. 16). — 



Under Behandlingen af Østersøen og Beltsøen har vi ovenfor (S. 22) nævnt, 

 at Apstein (1905) har publiceret nogle Undersøgelser over Kvantiteten (Volumina) 

 af Planktonet fra Terminfarterne i Østersøen og Nordsøen i 1903, samt en kort 

 Oversigt over Planktonundersøgelserne 1902 — 1907 (Apstein 1908). Det tyske Ud- 

 forskningsomraade i Nordsøen strækker sig fra Elbmundingen i Syd til Sydvest- 

 Hjørnet af Norge i Nord og saa langt vest paa som til ca. 2° østl. Længde. Af Re- 

 sultaterne for Nordsøens Vedkommende skal her nævnes følgende : Kvantiteten er 

 altid størst i de øverste 5 Meter og aftager raskt nedad; særlig i November Maaned 

 er der en enorm Overvægt i Overfladen, hvad der sættes i Forbindelse med den 

 relativ ringe Lysmængde paa den Aarstid. Denne Forklaring, mener Forf., gælder 

 især Peridineerne, medens for Diatoméerne, der først optraadte i Mængde, hvor 

 Vandets Saltholdighed var under 32 Ü / 0CI > baade Lysmængde og Saltholdighed er ind- 

 virkende Faktorer. 



Den ligeledes tidligere nævnte Afhandling af F. Kraefft (1908-) indeholder 

 Resultatet af et Undersøgelsestogt i Marts — April fra Kiel gennem Store Belt, Katte- 

 gat, Skager Rak og ud i Nordsøen og vedrører derfor direkte vore Farvande. De 

 Dele af Afhandlingen, der interesserer os her, er de kvantitative Undersøgelser og 

 Udbredelsen af de vigtigste Planktonter — for saavidt som det er Protister — i 

 Undersøgelsesomraadet i Marts og April. Efter at have fremhævet, at kun ved 

 Tællemetoden kan mere exakte Forestillinger om Planktonets Kvantitet vindes, be- 

 handler Forf. Volumenbestemmelserne, der, naar man blot er sig deres Mangler 

 bevidst, yder et bekvemt og let opnaaeligt Overblik over Planktonmængden. Hoved- 

 sagelig paa Grund af C/îœ/oceras-Arternes enorme Masser var Fangsterne i Kattegat 

 meget større end dem i Nordsøen og Beltsøen. De forskellige Arter af denne Slægt 

 har forskellig Udbredelse, og de foreliggende Data peger paa, at denne bestemmes 

 af den større eller ringere Saltholdighed; saaledès forklares f. Ex. bedst Østersø- 

 Arternes (Ch. danicum, Ch. holsaticum og Ch. Wighamii) Grænser i Kattegat. For 

 Nordsøens og Østersøens Vedkommende bekræfter Forf. Apstein's Paavisning af, 

 at der er størst Mængde i Overfladelaget, medens Forholdene i Kattegat paa Grund 

 af de store Forskelligheder i Saltholdighed i de øvre og de nedre Lag er ander- 

 ledes; her var gærne størst Mængde i Mellemlagene, og Saltholdighedsdifferencerne 

 synes saaledes i dette Tilfælde at spille større Rolle end Lysmængden. I Kattegat 

 var foruden Chætoceras ogsaa Rkizosolenia semispina, Rh. setigera og Rh. faeroensis 

 [non rigtig bestemt'?] hyppige, ligesaa Sceletonema, der iøvrigt var almindelig i hele 

 Undersøgelsesomraadet. — Hvad Peridineerne angik, da havde de deres største Ud- 

 vikling i Nordsøen og var stærkt tilbagetrængte i Kattegat og Østersø. Ejendomme- 

 ligt for Ceratierne var, at de fandtes — omend i forskellig Mængde — i Prøverne 

 fra næsten alle Stationer, medens Diatoméerne ikke havde saa regelmæssig og vid 

 Udbredelse. Af Protozoerne er Tintinnidium mucicola bemærkelsesværdig for sin 



