51 163 



generelle Forhold til Forklaring i konkrete Tilfælde, og som Kontrol ved Benyttel- 

 sen bør man altid anvende Enkelt-Observationer, hvor det er muligt at fremskaffe 

 saadanne. Jeg har derfor ogsaa paa alle Plankton-Tabellerne anført en saavidt 

 gørligt fuldstændig Række af Temperatur- og Sallholdighedsobservalioner for de 

 regelmæssige Planktonindsamlinger fra Fyrskibe o. lign., idet et saadant Materiale 

 forefindes i de tilsvarende Aargange af „Nautisk Meteorologisk Aarbog" 

 (1898 — 1901) l ). Det er forøvrigt paa denne Aarbogs store Observationsmateriale for 

 Aarene 1880 — 1907, at I. P. Jacobsen hovedsagelig har baseret sine Beregninger, 

 idet der dog dertil for Aarene fra 1902 — 07 kommer de mere omfattende hydro- 

 grafiske Observationer fra de internationale Havundersøgelsers Side. 



Endvidere er der paa Plankton-Togterne i 1898 — 1901 gjort hydrografiske Ob- 

 servationer, mere eller mindre omfattende, eftersom Forholdene førte det med sig. 

 Og endelig er der benyttet Observationer fra nærliggende Punkter, saaledes at der 

 foreligger hydrografiske Data for næsten alle Planktonprøverne, omend disse Datas 

 Nøjagtighed ikke altid er lige stor. Det bliver derfor undertiden en Skønssag, hvor 

 megen Vægt man i det enkelte Tilfælde vil tillægge dem. Selvfølgelig er de Ob- 

 servationer de bedste, som er tagne samtidig med Prøverne; men ogsaa de Observa- 

 tioner, der paa Fyrskibene o. s. v. er tagne samme Dag som Planktonindsamlingen, 

 maa betragtes som i det hele taget anvendelige. — 



Vi har gennemgaaet de hydrografiske Forhold i vore Farvande saa udførligt, 

 fordi Vandets Temperatur og Saltholdighed er de vigtigste Forhold, hvoraf Udbre- 

 delsen af Phytoplanktonets Arter hos os afhænger. Medens Temperaturen ved sin 

 aarlige Amplitude er Hovedgrunden til Phytoplanktonets aarlige Variation paa hvert 

 Sted, fremkalder den forskellige Saltholdighed - stadig lavere Saltholdighed ind 

 gennem Farvandene — de geografiske Grænser for Arternes Fordeling i vore Far- 

 vande, idet først og fremmest Arternes Antal bliver ringere, efterhaanden som Van- 

 det bliver mere brakt, men ogsaa idet særegne Brakvandsarter optræder. løvrigt 

 forholder de enkelte Arter sig meget forskelligt overfor Variationer i Saltholdighed, 

 hvad allerede K. Möbius har givet Udtryk i Betegnelserne euryhaline og steno- 

 haline. En tysk Forsker Chr. Brockmann har gjort (1906) experimentelle Under- 

 søgelser over dette Forhold for Planktondiatomeernes Vedkommende. Han nedsatte 

 Saltholdigheden i Vandet ved Tilsætning af ferskt Vand i forskellige Mængder og 

 iagttog Indvirkningen paa Planktondiatomeernes Plasma. Arterne (36 Arter blev 

 undersøgte) kunde efter deres Forhold overfor Fortynding grupperes i 3 Afdelinger; 

 de mindst modstandsdygtige var nogle C/icefoceras-Arter og Rhizosolenia styliformis, 

 som næsten ingen Nedsættelse i Saltvandets Koncentration taalte, men straks reage- 

 rede ved Plasmaudtrædelse eller -Sammentrækning og ved Grøntfarvning af Kromato- 

 forerne. Det var især ægte Planktonformer (flere af dem „oceaniske"), som var 

 saa følsomme. De mest modstandsdygtige derimod var neritiske Former (Biddul- 



J ) Den lidt ringere Nøjagtighed i Henseende til Saltholdighedsbestemmelserne, der er en Folge af Be- 

 nyttelsen af Flydevægt i Stedet for Titrering, har for vort Formaal ingen Betydning (cfr. I. P. Ja- 

 cobsen 1908 a, p. 15). 



