164 52 



phia-Avler). Forf. gør opmærksom paa. at det netop er udpræget neritiske Arter, 

 som er Phytoplanktonets ..Hauptvertreter- i Brakvand. Sine Undersøgelser anstil- 

 lede kan dels ved Helgoland, altsaa i det sydøstlige Hjørne af Nordsøen, dels i 

 W\-sermundingens Brakvand. Senere har han 1908' nærmere studeret Phytoplank- 

 tonet paa dette sidste Sted. Han finder, at Brakvandets Phytoplankton bestaar af 

 marine Former og særlig af de neritiske Arter, der har stor Evne til at udholde 

 betydelige Variationer i Saltholdighed, altsaa euryhaline Arter. Disse Undersøgelser 

 har deres store Interesse, idet de giver os det eksakte Bevis for Phytoplanktonets 

 Afhængighed af Forskelligheder i Vandets Saltholdighed, et Forhold, som indirekte 

 fremgaar af Arternes forskellige geografiske Forekomst. Men naturligvis maa man 

 ikke talmæssigt overføre Resultaterne fra Brockmanx's Forsøg til de naturlige For- 

 hold, hvor Variationerne foregaar ganske anderledes langsomt og gradvis, og hvor 

 man derfor vel kan tænke sig Individer af en Art forekomme i Vand af en 

 Saltholdighed, som Arten ikke vilde have kunnet leve i. hvis den førtes direkte 

 derover fra en betydeligt saltere, resp. ferskere Vandmasse, i hvilken den egentlig 

 hørte hjemme. 



3. De i Vandet indeholdte Luftarter. 



I Havvandet findes der altid atmosfærisk Luft absorberet, og følgelig er de tre 

 Luftarter: Ilt. Kulsyre og Kvælstof tilstede: men Forholdet mellem dem er ikke 

 det samme som i den atmosfæriske Luft. idet Ilten og navnlig Kulsyren absorberes 

 i forholdsvis større Mængde end Kvælstoffet. 



a. Ilt. Medens jo i den atmosfæriske Luft omtrent ! 5 er Ilt. er Forholdet i 

 Havvand saaledes. at ca. ; :; af den absorberede Luft er Ilt. Den absolute Mængde 

 afhænger derimod af den Mængde Luft, som Vandet har absorberet, og Luftmængden 

 staar i Afhængighedsforhold til Vandets Temperatur, idet Absorptionsevnen tiltager 

 med aftagende Temperatur. I Overfladen er Havvandet gærne omtrent mættet med 

 Ilt. da denne let optages ved Vandets direkte Berøring med Atmosfæren, og her er 

 det, at de nævnte Forhold passer. Men under Overfladen bliver Forholdene ander- 

 ledes, idet Ilten forbruges ved Dyrenes og Planternes Aandedræt og paa den anden 

 Side Planterne ved Lysets Hjælp udskiller Ilt under Kulsyreassimilationen. Mængden 

 af Ilt i Havvand, som ikke er i direkte Berøring med den atmosfæriske Luft, af- 

 hænger altsaa af Planktonets Mængde og Art i ved Kysten og Bunden ogsaa af 

 Bundalgevegetationen og Bunddyrene i, og her kan der kun i de øvre Lag, hvor 

 Phytoplanktouet kan trives, blive Tale om Forøgelse af Iltindholdet 1 ); under 300— 

 400 Meter vil derfor Vandet normalt-i være undermættet. I hvor høj Grad Iltindhol- 

 dets Mængde nedsættes, staar i Forhold til Længden af det Tidsrum, i hvilket ved- 

 kommende Vand har været borte fra Overfladen, og til Mængden af illforbrugende 



'-) Jeg ser her bort fra A. Putters mærkværdige Fond af Iltforøgelse i Mørke hos Havvand med 

 Planktonalger og Bakterier! : thi denne Angivelse staar foreløbig uforklaret iPütter 1907. p. 340. 

 og 1909. p. 180). 



^) Se dog nedenfor om forandret Temperaturs Indflydelse. 



