170 58 



nisk Stof, og om saa Dyrene direkte æder Phytoplanktonterne og deres Affald eller 

 de optager de opløste organiske Kulstofforbindelser, der dannes ved Phytoplank- 

 tonternes Død og Henfald, kan i denne Henseende være ligegyldigt. 



Hvor udbredt Evnen til at optage opløste organiske Kulstofforbindelser er 

 blandt Havets Organismer, er foreløbig ikke godt at vide. Det siger sig selv, at de 

 ikke-autotrofe (heterotrofe) Phytoplanktonter (f. Eks. farveløse Peridineer) og Pro- 

 tister, der ikke optager fast Næring, maa benytte denne Næringskilde alene, og for 

 de autotrofe Pbytoplanktonters Vedkommende er det rimeligt, at de delvis gør eller 

 kan gøre det samme. O. Richter (1906) har paavist, at Bunddiatomeer er i Stand 

 til at assimilere organiske Kulstofforbindelser i Lys, og det er vel tilladeligt at 

 overføre dette til Planktondiatomeerne. Det er jo heller ikke for Protisternes Er- 

 næring, at Putter's Teori er saa dristig, men det er for de højere Dyreformers. 

 Her foreligger dog allerede adskillige Forsøg, som taler til Gunst for Teorien, for- 

 uden Putter's egne Forsøg. Saaledes har f. Eks. Max Wolff (1909) eksperimen- 

 teret med en Dafnide (Simocephalus) og mener at have paavist som sikkert, at der 

 hos denne kan ske Stofforøgelse („Stoffansatz") ogsaa under fuldstændig Udelukkelse 

 af fast (formet) Næring, naar der i Vandet er tilstrækkeligt opløst kulstofholdigt 

 organisk Stof 1 ). 



Spørgsmaalet bliver saaledes delvist ændret derhen : mon der er tilstrækkeligt 

 af opløste organiske Kulstofforbindjelser i Havvandet? og her er det, at der endnu 

 hersker en betydelig Usikkerhed. Putter's Modstandere har nemlig vist, at hans 

 Bestemmelser af Kulstofmængden ikke er korrekte, men altfor høje. E. Raben (1909) 

 f. Eks. kommer for Østersøens Vedkommende til det Resultat, at der kun findes 

 minimale Mængder af opløste organiske Kulstofforbindelser i det aabne Havs Vand, 

 men noget mere i Kielerfjord, som maa antages at faa tilført en Mængde henraad- 

 nende Stoffer fra Land 3 ). Pütter har selv indrømmet Rigtigheden af Kritiken, 

 men mener alligevel, at Mængden af de opløste Kulstofforbindelser selv med Ra- 

 ben's Tal maa være tilstrækkelig, idet den altid mange Gange overgaar Mængden 

 af Plankton, altsaa af organiseret Stof, og at Dyrenes Stofforbrug er saa enormt, at 

 den faste Næring absolut ikke kan levere den nødvendige Tilførsel til at erstatte 

 Forbruget. Spørgsmaalet er saaledes endnu ikke definitivt afgjort, og selv om Putter's 

 Teori ikke skulde vise sig holdbar, har den i alt Fald haft en særdeles gavnlig 

 Virkning ved at fremkalde Undersøgelser over Betydningen af opløste Kulstofforbindel- 

 ser i Havvandet, et Forhold, til hvilket man tidligere har taget alt for lidet Hensyn 3 ). 



c. Kvælstof. Kvælstoffet udgør jo henved 2 lz af den i Havvandet opløste 



') Dette Forsøgsresultat er imidlertid for ganske nylig blevet modsagt af H. Kerb (1911), som viser, 

 at Wolff's Forsøgsmetode ikke kan staa for Kritik, og som ved sine egne nøjagtige Forsøg, 

 hovedsagelig med Daphnia pulex, ikke har kunnet paavise nogen Stofforøgelse, men tværtimod en 

 Formindskelse. Vi er saaledes stadig uden sikker Kundskab om dette vigtige Forhold. 



-) Raeen's Tal er: ca. 11 — 14 mgr. „organisk Kulstof" pr. Liter Vand i Kielerfjord, ca. 3 mgr. i den 

 aabne Østersø. 



3 ) Sé P. Boysen Jensen, i Beretn. XX fra den danske Biologiske Station 1911. (Tilføjelse under 

 Korrekturen). 



