61 173 



De Bund form er, med hvilke Richter eksperimenterede, havde deres Optimum ved 

 1 — 2 "'o Klornatrium 1 ), Minimum ved 0,5% og Maximum ved 4 "lo. Man har nu 

 Lov at tænke sig, at analoge Forhold findes for Planktondiatomeerne, og at vi ved 

 Kultur vil kunne udfinde Optimum, Minimum og Maximum for hver Art. Paa 

 helt anden Maade, nemlig ved Studiet af Arternes Udbredelse i Forbindelse med 

 Oplysninger om Vandets Saltholdighed, naar man jo til omtrentlige Besvarelser af 

 de samme Spørgsmaal; men disse Besvarelser lider dog stedse af en vis Usikker- 

 hed, som alene Kulturforsøg kan bortfjærne. 



Volder Spørgsmaalet om Mængden af Klornatrium som Næringsstof for Plankton- 

 diatomeerne (mon det egentlig ikke vil vise sig at være nødvendigt Næringsstof-) 

 for Peridineerne ogsaa?) ingen Vanskelighed, saa er det anderledes med Kisel- 

 syren, der jo kun forekommer i ringe Mængde i Havvandet. Richter (1906) paa- 

 viste, at Kiselsyren kunde optages som kiselsur Kali og kiselsur Kalk, og at uden 

 Tilsætning af et af disse Salte lod Nitzschia palea (en Ferskvandsart) sig overhove- 

 det ikke dyrke. 



I hvilken Form Kiselsyren forekommer opløst i Havvandet — den er jo meget 

 tungt opløselig i Vand — , foreligger der ikke nærmere Undersøgelser over, men 

 derimod har Raben (1904, 1905 og 1910) paa Brandt's Opfordring foretaget ret tal- 

 rige Analyser af Havvand for al bestemme Mængden af den. Resultaterne af disse 

 Analyser, der hovedsagelig vedrører Nordsøen og Østersøen (inkl. Beltsøen), har 

 Brandt (1908) korteligt og oversigtligt behandlet. Middeltallet for 60 Analyser af 

 Østersøvand var 0,90 mgr. Kiselsyre pr. Liter, for 59 Analyser af Nordsøvand 

 0,75 mgr. pr. Liter, saaledes meget smaa Værdier (ældre Analyser udførte af for- 

 skellige Forskere har gennemgaaende givet meget højere Værdier, men er ukorrekte, 

 da Havvandet ikke har været filtreret og har været opbevaret i Glasbeholdere). 

 Variationerne var især i Østersøen ret store: de to laveste Værdier var 0,20 og 

 0,40 mgr. og de lo højeste 1,50 og 1,76 mgr. Brandt antog, at Analyserne vilde 

 vise, at Kiselsyremængden var særlig stor lige over Havbunden, idet dér foregik 

 Opløsningen af den; men de fundne Forhold giver kun svage Antydninger i den 

 Retning, hvilket Brandt forklarer ved at henvise til Bølgebevægelse og Strømme, 

 hvorved Vandet med den nys opløste Kiselsyre hurtigt føres bort og blandes. Der- 

 imod gav Analyserne tydeligt nok det Resultat, at Mængden af opløst Kiselsyre 

 varierede efter Aarstiderne og var ringest om Foraaret (Maj) lige efter (og under) 

 det store Diatomémaximum, hvor øjensynlig Diatoméerne havde taget svært for 

 sig af den forhaandenværende Kiselsyre. Som Middeltal for Aarene 1902 — 06 an- 

 fører Brandt (I.e., p. 30) for de fire Kvartalsmaaneder : 





Febr. 



Maj 



Aug. 



Nov. 



i Østersøen . . . 



1,01 



0,66 



0,86 



1,09 \ 



i Nordsøen . . 



1,72 



0,65 



0,88 



0,82 1 



mgr. Kiselsyre pr. 1 Liter Vand. 



') Klornatrium udgør omtrent -*U af de Salte, der danner Vandets „Saltholdighed". 

 '-') Richter (1909) har undersøgt en Grønalge fra Havet (en Protococcacé: i denne Henseende, men 

 for den var Klornatrium ikke nødvendigt Næringsstof, 

 n. K. D. Vidcnsk. Selsk. Ski-.. 7. Række, naturvidensk. og niathein. Afd. IX. ■>. 2A 



