69 181 



Auxosporedannelse er kendt hos en hel Del af vore Farvandes Planklondiato- 

 meer, nemlig hos Arter af følgende Slægter: Melosira, Sceletonema, Thalassiosira, 

 Detonula, Coscinodiscus, Actinoptijchus, Oitylium, Rhizosolenia, Chætoceras, Biddulphia 

 og Eucampia 1 ), — saaledes hos de fleste vigtigere Slægter, og det er vel tilladt al 

 slutte, at den optræder hos alle. Det er imidlertid ikke et Fænomen, som optræ- 

 der regelmæssigt til hestemte Aarstider; tværtimod, det er ret sjældent, og Forekom- 

 sten synes at være ganske tilfældig og lunefuld ; men dette staar maaske i Forbin- 

 delse med, at dets Varighed maa antages at være meget kort, saaledes at dets Op- 

 træden let kommer til at ligge mellem to Indsamlinger. 



Saavidt man véd, har Auxosporedannelsen ikke nogen Indflydelse paa For- 

 meringshastigheden. Der er dog nogle Fingerpeg i Retning af, at den maaske oftere 

 optræder ved Afslutningen af en Vegetationsperiode. 



Foruden Auxosporedannelse er der i det sidste Aarti gjort en Række Opdagel- 

 ser vedrørende en anden Formeringsmaade hos centriske Diatoméer, nemlig den 

 saakaldte Mi krosporedannelse. Denne bestaar i Dannelsen, ved gentagne Tve- 

 delinger indenfor den enkelte Celle, af en stor Mængde smaa nøgne Celler, der i 

 alt Fald hos Biddulphia er forsynede med 2 (1 ?) Svingtraade (P. Rergon 1907), og 

 som maa antages at sværme ud af Skallen. Deres videre Skæbne er ukendt. 

 G. Karsten (1904 og 1905 — 07) har tydet dem som Gameter, der skulde kopulere 

 og gennem et Zygotestadium blive Udgangspunkter for nye vegetative Celler; men 

 dette er foreløbig blot Hypothese. Hidtil er Mikrosporedannelsen efter Undersøgel- 

 ser af P. Rergon (1907), H. H. Gran (1902), G. Murray, G. Karsten (1905—07, 

 hvor den tidligere Literatur er udførligt behandlet) og J. Schiller (1909) kendt 

 hos Coscinodiscus concinnus, Dactuliosolen sp., Corethron Valdiviæ, Chætoceras boréale, 

 Ch. decipiens, Ch. Weissflogii, Bacteriastrum varians, Rhizosolenia styliformis, R. semi- 

 spina, R. rhombus og Biddulphia mobiliensis - - ialt 11 Arter, af hvilke de fleste 

 forekommer i vore Farvande. Hovedparten hører til de „oceaniske" Diatoméer, 

 men andre, f. Eks. Chæt. Weissflogii og Biddulphia, er udpræget neritiske Former. 



Mikrosporedannelsen, som nærværende Forf. selv kun har set hos Chæt. boréale 

 og Ch. decipiens, er saaledes et endnu sjældnere iagttaget Fænomen end Auxospore- 

 dannelsen, og det uagtet en stor Del af de nævnte 11 Arter er meget almindelige 

 og vidt udbredte. Dette har foranlediget J. Schiller (1909, p. 360) til at op- 

 stille den Hypothese, at Mikrosporedannelse kun hos enkelte Arter foregaar i den 

 vegetative Celle, men hos de fleste skulde optræde ved Spiringen af de nedenfor 

 nævnte Hvilesporer. Denne Formodning synes mig lidet sandsynlig, naar der ses 

 hen til, at der ialt Fald hos én Art (Chæt. Weissflogii) er kendt saavel Hvilesporer 

 som Mikrosporedannelse i de vegetative Celler; Forudsætningen for Schiller's 

 Hypothese maatte dog være, at disse to Forhold udelukkede hinanden 3 ). 



Gran (1902) har pegt paa en anden Tydning af Mikrosporerne, en Tanke, 



') Endvidere hos den tropiske Slægt Hemiaulus og, som det vil fremgaa af denne Afhandling (se se- 

 nere), hos Guinardia. 



'-) Schiller kalder den Art, hos hvilken han har fundet Mikrosporedannelse, for Ch. Loren-ianum, 

 n. K. n. Vldensk. Selsk. Skr., 7. Række, naturvidensk. og mathem. AM. IX. 2. 20 



