71 183 



véd nemlig meget lidt om Hvilesporernes Skæbne. De dannes som nævnt gærne 

 ved Afslutningen af Artens Vegetationsperiode og forsvinder af Planktonet omtrent 

 paa samme Tid som de vegetative Celler. Man ser derefter ikke noget til Arten 

 før næste Vegetationsperiode, der altid begynder med vegetative Celler alene, og 

 hvor Hvilesporer først senere kommer til, hvis de overhovedet optræder; thi det er 

 for mange Arters Vedkommende ikke ved hver Vegetationsperiodes Ophør, at man 

 finder Hvilesporer. 



Allerede Hensen (1887, p. 82) siger: „Von den Chætoceras werden bekanntlich 

 Dauersporen gebildet, die, wie ich berichten kann, von der Oberfläche sehr bald 

 verschwinden. Es kann keinem Zweifel mehr unterliegen, dass die zu Boden sin- 

 ken und überdauern um zur Zeit der Wucherungsperiode wieder Zellen zu zeugen"; 

 og strængt taget er man ikke siden kommen videre mod Løsningen af Spørgs- 

 maalet om Hvilesporernes Skæbne. I Almindelighed har Forfatterne betragtet det 

 som en Selvfølge, at Hvilesporerne sank til Bunds, hvilede og derpaa spirede; men 

 uagtet de sidste 25 Aars talrige Arbejder indenfor Planktologien har endnu ingen 

 Forsker haft det Held at finde Spiringen af Hvilesporerne. Jeg har i 1900 anstillet 

 et Forsøg, der desværre blev afbrudt og ikke førte til Maalet. I Store Belt var der 

 i Begyndelsen af April Maaned et Plankton med Chcet. holsaticum som dominerende 

 Art; dens Cellekæder var fulde af Hvilesporer. Jeg anbragte nu en Portion le- 

 vende Plankton (efter at have fjærnet alle større Zooplanktonter) i et stort Glas 

 („Sylteglas") med Havvand og stillede Glasset i en „Dam" ombord paa Biologisk 

 Stations stationære Fartøj, der laa i Nyborg Havn. Dammen var i aaben Forbin- 

 delse med det omgivende Vand, saaledes at Glassets Indhold stedse havde den 

 samme Temperatur som Vandet udenfor. Ved Forsøgets Begyndelse var der Mas- 

 ser af Ch. holsaticum's vegetative Celler med normalt Indhold og desuden mange 

 Celler med Hvilesporer. I Løbet af en Ugestid var imidlertid alle de vegetative 

 Celler døde og tomme, medens Hvilesporerne var aldeles uforandrede med frisk 

 gulbrun Kromatofor. Saaledes holdt de sig fra Foraaret Sommeren over, dog døde 

 nogle af dem, hvad jeg ved Undersøgelser i Ny og Næ overbeviste mig om; men 

 Hovedmassen var frisk endnu i August og havde altsaa kunnet taale en betydelig 

 højere Temperatur end den, under hvilken denne udprægede Koldtvandsform vege- 

 terer. Det vilde nu have været interessant at se, om Hvilesporerne spirede sent 

 paa Høsten (Vinteren), naar Temperaturen var sunket tilstrækkeligt, eller de ven- 

 tede til næste Foraar, naar baade den rette Temperatur og det rette Lys atter var 

 til Stede, ligesom det vilde have været værdifuldt fra et rent botanisk-morfologisk 

 Standpunkt at have fulgt Spiringens Forløb; men desværre, Uheldet vilde, at Glas- 

 set ved en Fejltagelse blev taget op af Dammen om Efteraaret — og gjort rent! 

 Senere har jeg ikke haft Lejlighed til at gentage Forsøget, og mærkeligt nok har, 

 saa vidt jeg véd, ingen anden anstillet lignende Forsøg. Saa fragmentarisk mit 

 Forsøg end er, siger det dog, at Hvilesporerne er meget mere modstandsdygtige 

 overfor Forandringer i de ydre Kaar end de vegetative Celler, og at de er i Stand 

 til at leve længere Tid i uforandret Tilstand og vel endog nødvendigvis skal hvile 



25* 



