188 76 



vigtigste Art, nogenlunde kendt. Men heller ikke for dens Vedkommende er vor 

 Viden uden Huller. 



3. Flagellater. l ) 



Der findes, som navnlig Lohmann (1908) har paavist, i vore Nabofarvande i 

 Planktonet et ikke ringe Antal Flagellater (med og uden Kromatoforer) ; men om 

 Forekomsten af de fleste af disse hos os kan der desværre ingen Oplysning gives, 

 da de gennemgaaende ikke taaler Konservering og derfor ikke kan findes ved en 

 Undersøgelse af de konserverede Planktonprøver. Blot to Former kan undtages 

 herfra, nemlig Dinobryon pellucidum og Phceocgstis Pouchetii. 



Dinobryon danner buskede, frit bevægelige Kolonier; de nøgne Celler, som 

 bærer to Svingtraade, er beskyttede af et Kitin(?)-holdigt, kræmmerhus-lignende Hylster. 



Phæocystis's Kolonier bestaar oprindelig af en Kugle, som under Væksten ved 

 Udposninger bliver til en Samling af Kugler, saaledes at hele Kolonien faar en 

 drueklase-lignende Form. Periferien af Kuglerne ('-Druerne 1 - ) indeholder Cellerne 

 indlejrede i Gelé og ordnede 4 og 4 i et Lag, medens det Indre er vandfyldt. Cel- 

 lerne omdannes ved Delinger til frie Sværmesporer med 2 Svingtraade og svær- 

 mer bort. 



Fælles for begge Slægter er, at de har gulbrune Kromatoforer og altsaa er 

 autotrofe Organismer, som kun forekommer kort Tid (tidligt om Foraaret) i Plank- 

 tonet. Den øvrige Del af Aaret véd man ikke noget om dem; men det er sand- 

 synligst, at de ved Afslutningen af deres Planktonperiode danner Hvileceller, som 

 synker til Bunds; de er i saa Fald meroplanktoniske, hvad der er i Overensstem- 

 melse med, at de er neritiske Former; Antagelsen af Hvilesporedannelse støttes ogsaa 

 ved, at Ferskvandsarterne af Dinobryon danner tykvæggede Hvilecyster, og ved, at 

 Ferskvands-Slægtninge af Phæocystis (f. Eks. Hydrurus og Chromulinat forholder sig 

 paa samme Maade. 



I et lille Arbejde har nærværende Forf. for nylig (1910) samlet, hvad man véd 

 om disse to Organismer; men det er meget ufuldstændigt og fragmentarisk. 



4. Halosphæra og Botryococcus. 



Vort Kendskab til den vidt udbredte kugleformede, encellede Grønalge Halo- 

 sphæra viridis har jeg kortelig resumeret sammesteds som Oversigten over de to 

 lige nævnte Flagellaters Biologi og Udbredelse (Ostenfeld 1910). Halosphæra er 

 en oceanisk, holoplanktonisk Form, som i vore Farvande kun optræder i Nordsøen, 

 Skager Rak og Kattegat. Den har sin Maximumsperiode i Foraarstiden og forsvin- 

 der næsten om Sommeren; dette staar rimeligvis i Forbindelse med dens Udvik- 

 lingshistorie. Ude i Nord-Atlanterhavet og i Nordhavet bliver dens Celler hen paa 

 Foraaret store og indeholder mange Kærner og udvikler da mange smaa Sværme- 



1 ) Om de lidet kendte Pterospermataceers og de saakaldte Silieoflagellaters Biologi (Diste- 

 phanus speculum og Dictyocha fibula, samt den næppe herhen hørende Ebria tripartita} véd man 

 næsten intet; de er holoplanktoniske autotrofe (undtagen Ebria\ Organismer 'se Ostenfeld 1910). 



