79 191 



Vandets Modstand mod et Legemes Synken er forskellig efter Vandets Tem- 

 peratur og dets Saltholdighed. Der findes især for det ferske Vands Vedkommende 

 en udførlig Literatur, der indgaaende behandler Spørgsmaalet om Planktonet Svæ- 

 ven (se A. Steuer's Planktonkunde 1910, p. 229 — 238) fra et rent fysisk Standpunkt. 

 Særlig W. Ostwald (1902) har Fortjeneste af at have bragt Klarhed i denne Sag; 

 han har bl. a. opstillet følgende, nu allerede ofte citerede Formel: 



ir ui t - u a Vægt i Vand 



Faldhastighed = -=— —=-2 — - — - . 



Formmodstand x viskositet 



Jeg anfører den her nærmest, fordi den indeholder de tre Faktorer, hvoraf 

 Planktonternes Svæveevne afhænger: (1) Vægt, d. v. s. den Forskel, der er imellem 

 Organismens Vægt og Vægten af det af Organismen fortrængte Vand. (2) Formmod- 

 stand, d. v. s. den Modstand, som Organismen paa Grund af sin ydre Form gør 

 mod at synke. (3) Viskositet (Vandets indre Gnidning), d. v. s. den Seighed, hvor- 

 med Vandets Partikler holder sammen og derved gør Modstand mod fremmede 

 Legemers Indtrængen. Saltvandets Viskositet er større end det ferske Vands, og 

 endvidere er Viskositeten afhængig af Temperatur (Faldhastigheden er ved 25° 

 dobbelt saa stor som ved 0°). Det fremgaar heraf, at jo varmere og ferskere Van- 

 det er, desto større Svæveevne kræves der for at holde sig fra at synke. 



Organismernes — her tænkes særlig paa Phytoplanktonets — Tilpassethed til 

 Formindskelse af Faldhastigheden gaar nu i to Hovedretninger : ringe Vægt og stor 

 Formmodstand. 



Hvad den ringe Vægt angaar, da har vi flere Forhold, hvorved den begunsti- 

 ges, nemlig: (1) Cellens ringe Størrelse (d. v. s. stor Overflade i Forhold til Volu- 

 men), (2) tynde Vægge, (3) Plasmaet er kun væg-klædende, medens hele Cellens 

 Midtparti er saftfyldt (d. v. s. Cellen har et stort Volumen i Forhold til sit Indhold), 

 og (4) Oplagstoffer (Assimilationsprodukter), der er lettere end Vand (Olje), eller (5) 

 indre Svævelegemer (,,Luft' ; ) hos Schizophyceerne. 



Formmodstanden fremmes ved (1) Overfladeforstørrelse, idet Cellen bliver 

 strakt i Længden eller afflades, (2) Krumning eller usymmetrisk Udvikling af Cellen 

 paa forskellig Vis, saaledes at den under sin langsomme Synken ændrer Stilling, 

 til den naar en bestemt Ligevægtsstilling, der er den for Faldets Hastighed mindst 

 gunstige (dette er f. Eks. vist meget smukt for Peridinéslægten Triposolenia's, Ved- 

 kommende af C. A. Kofoid, 1906), (3) Udvikling af Forlængelser eller Vedhæng 

 paa Cellen (Svæveapparater), (4) Kolonidannelse, hvorved Kolonien (Kæden) viser 

 Tilpassethed af lignende Art som ellers den enkelte Celle, og (5) Udvikling af et 

 Slimhylster omkring Cellen eller omkring Kolonien. 



Disse forskellige Slags Svæveindretninger optræder nu varieret og kombineret 

 paa mangfoldig Vis hos de forskellige Phytoplanktonter. Selvom ogsaa Peridineerne 

 har en Rigdom af dem, er det dog vel nok hos Diatoméerne, at vi finder dem 

 højest udviklede og mest varierede. Diatoméerne er jo ogsaa alene henviste til 

 dem, medens Peridineerne har deres Svingtraade som et Plus. I Schütt's ovenfor 



26* 



