192 80 



nævnte Afhandling (1893) er der gjort smukt Rede for Diatoméernes forskellige 

 sindrige Maader at svæve paa, men endnu er der sikkert mange nye lagltagelser at 

 gøre i denne Henseende; derom vidner bl. a. L. Mangin's interessante Studie (1909) 

 over Planktondiatomeer, i hvilken han meddeler flere Eksempler paa Slimdannel- 

 ser udenpaa Diatomékæderne og paa Myriader af smaa Torne og Børster paa 

 Diatoméernes Skaller; begge Forhold er fortræffelige til at øge Modstanden mod 

 Synken. — 



Det ovenfor anførte Forhold mellem Vandets Viskositet og dets Temperatur 

 gjør det a priori sandsynligt, at de varme Haves Plankton maa være bedre udru- 

 stet med Svæveindretninger end de kolde Haves, og Forudsætningen slaar ogsaa i 

 det store og hele til. Men det samme bør jo ogsaa være Tilfældet med Sommerens 

 Plankton i Modsætning til Vinterens paa samme Sted, — naturligvis forudsat, at de 

 andre indvirkende Faktorer ikke ændres. Vi skulde saaledes her i vore Farvande 

 vente at finde et Sommerplankton, som i Henseende til Svæveindretninger var vort 

 Vinterplankton overlegent; Forskellen skulde bestaa dels i, at Sommerindividerne 

 af de Arter, der findes ogsaa i de koldere Aarstider, skulde være mindre eller have 

 slankere Form, længere Vedhæng o. s. v., dels i, at de specielle Sommerformer, der 

 kun optræder i den varme Tid, var i stærkere Grad tilpassede til Svæven. For det 

 ferske Vands Plankton er der gjort mange Undersøgelser over disse Forhold, og 

 f. Eks. Wesenberg-Lund (1900 og 1908) har paavist en udtalt Sæsonvariation sær- 

 lig hos Dafniderne parallelt med Vandtemperaturens Variation og dermed med Varia- 

 tion af Vandets Vægtfylde og af Viskositeten. For det marine Planktons Vedkom- 

 mende foreligger der kun lidet i denne Retning; det er ovenfor (S. 74) nævnt, at 

 de mærkværdige smaa Former af Ceratium tripos, som Lohmann har studeret, kun 

 optræder om Efteraaret (Vandets Sommertid), hvad der passer godt med Teorien; 

 men paa den anden Side optræder der i Vintertiden en særlig Form af C. tripos, 

 der ganske vist har normal Størrelse, men har længere Horn end den sædvanlige 

 Sommer- og Høstform (f. hiemalis, Paulsen 1907), hvad der staar i Strid med det, 

 man skulde vente. Derimod omtaler R. Minkiewiez (1900), at i det sorte Havs 

 Plankton optræder C. furca i en slankere Form om Sommeren og i en kortere og 

 tykkere Form om Vinteren, altsaa i Overensstemmelse med Teorien. 



Iblandt vore mange Planktondiatomeer kender man, ialt Fald for Tiden, intet 

 til særlige Sommerformer med stærkere Tilpassethed til Svæven; de eneste Antyd- 

 ninger af, at Teorien skulde gælde ogsaa for dem, er, at der om Vinteren synes at 

 være flere tykvæggede Former i Planktonet (Coscinodiscus, Actinoptychus, Paralia); 

 men dette kan muligvis ogsaa forklares ved at henvise til, at om Vinteren er Bølge- 

 bevægelsen gennemgaaende stærkere, saaledes at der lettere hvirvles Bundformer op. 



De faa Iagttagelser for det marine Phytoplanktons Vedkommende er saaledes 

 ikke enstydige, hvad der stærkt opfordrer til at tage Spørgsmaalet op til nøjere 

 Undersøgelse. Det gælder da om at møde med den nødvendige Kritik og fordre, 

 at Undersøgelserne er saaledes anstillede, at der ikke bliver flere Forklaringsmulig- 

 heder for samme Forhold. Denne almindelig gældende Advarsel anføres her, fordi 



