81 193 



en interessant Iagttagelse fra den tyske Valdivia-Expedition over Ceratiernes for- 

 skelligt udviklede Svæveindrelninger i forskellige Havstrømme er bleven fejlagtig 

 forklaret og i denne Form er gaaet over i Lærebøger o. s. v. Chun (1900, p. 73) om- 

 taler nemlig, at i den varme og mindre saltholdige Guineastrøm (det tropiske At- 

 lanterhav) var Ceratierne udstyrede med meget lange Horn og altsaa særlig 

 godt indrettede til Svæven, medens de i den til Guineastrømmen grænsende noget 

 koldere og mere saltholdige Sydækvatorialstrøm var mere plumpe og korthornede, 

 altsaa mere lignende dem fra de nordiske Have, og han giver følgende Forklaring 

 (1. c, p. 74): „Bei geringerem specifischen Gewicht des Seewassers wird sich eine 

 ausgiebigere Entwickelung der zum Schweben dienenden Fortsätze des Körpers als 

 sehr vorteilhaft erweisen , während bei grösserem specifischen Gewicht solche 

 weniger in Betracht kommen. Auf Grund dieser Überlegung wäre es wohl ver- 

 ständlich, wenn die Flagellaten des Guinea-Stromes durch die übermächtige Ent- 

 wickelung ihrer Schwebevorrichtungen sich von den einfacheren und plumperen 

 Formen der Äquatorialströme unterscheiden". Dette synes umiddelbart at være en 

 meget tiltalende og naturlig Forklaring, men saa lige til er Forholdet dog næppe. 

 Allerede naar Chun selv anfører, at de plumpere Former stemmer med de nordiske, 

 opstaar der Vanskeligheder, idet de nordligere Have har betydelig ringere Salt- 

 holdighed end det varme Atlanterhav; Spørgsmaalet bliver saa, om den lavere Tem- 

 peratur i den Grad modvirker den ringere Saltholdighed, at Viskositeten alligevel 

 bliver betydelig større, og det turde vist være tvivlsomt. Imidlertid har jeg selv 

 gjort en anden Iagttagelse, der viser lige det modsatte af Chun's. I Marmarahavet 

 var der i August 1910 i de øverste ca. 20 Meter et Plankton, hvis Karakterorganis- 

 mer var Former af Ceratium tripos, C. fusus og C. furca, der lignede Beltsøformerne 

 meget — altsaa forholdsvis korte og plumpe — ; fra ca. 25 Meter og nedad var der 

 forskellige subtropiske langhornede Ceratier, saaledes som de er almindelige i Middel- 

 havet. Nu var Temperaturen i Overfladelaget ca. 25° og Saltholdigheden ca. 22 °/oo, 

 nedenfor var den i 30 Meters Dybde ca. 16° og Saltholdigheden ca. 38 °/oo, — altsaa 

 en meget ringere Viskositet i Overfladelaget og alligevel dér de korte, plumpe For- 

 mer! Jeg synes dette Eksempel, der ganske simpelt forklares ved, at Overfladevan- 

 det var kommet fra det Sorte Hav, hvor de korte, plumpe Ceratier forekommer, 

 Underlagene derimod var Middelhavsvand, i høj Grad maner til Forsigtighed. 

 Chun's Iagttagelse er rigtig nok, men den skønne Tilpasningsteori vil jeg i alt 

 Fald ikke paatage mig at forsvare. — Ej heller kan Karsten's Teori (1905 — 07, 

 p. 459) om, at de samme tropiske Ceratium-Arier har bedre udviklede Svæveindret- 

 ninger i det indiske Hav end i det atlantiske, fordi det indiske Havs Temperatur 

 er lidt højere og dets Saltholdighed lidt lavere end det atlantiske Havs, siges at 

 være uangribelig. I alle de anførte Tilfælde tror jeg vi foreløbig maa nøjes med 

 at sige, at vi har at gøre med geografiske Former (Bacer), og maa være forsigtige 

 med Forsøg paa at forklare, hvorledes Forskellighederne mellem Formerne er 

 fremkomne. 



