194 82 



C. Planktonternes periodiske Optræden; Planktonsamfund. 



De meroplanktoniske Organismer er i Følge selve Betegnelsens Definition (se 

 S. 70) kun til Stede i Planktonet en vis Tid af Aaret, og indenfor dette Tidsrum 

 har de en Opgangsperiode, et Maximum og en Nedgangsperiode (nogle har to 

 Maxima). De holoplanktoniske Organismer derimod findes altid i Planktonet, 

 men ikke til Stadighed i samme Mængde; ogsaa disse har nemlig en „Blomstrings- 

 tid" med et Maximum. Ved de senere Aartiers mange Planktonundersøgelser er 

 disse Forhold slaaede fast, og man har samtidig udfundet Tidspunkterne for en 

 stor Mængde af de vigtigere Planktonters Optræden. Det har derved vist sig, at 

 de enkelte Arter stadig har deres aarlige Blomstringsperiode omtrent paa samme 

 Aarstid, dog ikke kalendermæssigt, men biologisk set. Derfor udtrykkes Forholdet 

 mere korrekt ved at sige, at Arternes Blomstringsperioder følger efter hverandre 

 i samme Orden fra Aar til Aar. Thi naturligvis vil f. Eks. et sent Foraar (d. v. s. 

 sen Stigning af Vandets Temperatur) bevirke, at Foraarsformerne optræder senere 

 end sædvanligt, men saa bliver ogsaa Sommerformers Optræden forsinket. Navnlig 

 for Phytoplanktonterne passer en Sammenligning med Planterne i en Skovbund 

 fortræffelig; ligesom vi i en Bøgeskov har den ene Planteart afløsende den anden 

 efter Aarstiden, saaledes har vi i Planktonet paa et bestemt Sted forskellige Arter 

 i „Blomstring" til forskellig Aarstid og holdende samme Rækkefølge Aar efter Aar. 



Det er naturligvis særlig i de bedst kendte, nordiske Farvande, at vi véd saa 

 god Besked om Planktonets periodiske Vekslen. I vore egne og de omliggende 

 Farvande skyldes Kundskaben herom i første Række Cleve's ihærdige Arbejde; og 

 Oplysninger vedrørende Planktonternes „sæsonale Optræden" vil man finde i næ- 

 sten alle hans Arbejder, særlig i de senere, hvor han har flere Aars Undersøgelser 

 at bygge paa. 



Kender man saaledes selve Fænomenet godt, er derimod Aarsagerne dertil 

 næsten helt uudforskede. Disse Aarsager er baade af ydre og af indre Art. Lige- 

 som f. Eks. en Anemone skyder frem om Foraaret, naar Temperatur, Lys o. s. v. 

 passer den, men derimod ikke om Efteraaret under ydre Forhold, der synes om- 

 trent de samme som om Foraaret, saaledes „blomstrer" en Diatomé op til en vis 

 Aarstid, forsvinder og kommer først igen næste Aar til nogenlunde samme Tid. 

 Det er saaledes ikke nok, at bestemte ydre Kaar er til Stede; Organismens indre 

 Tilstand maa ogsaa være af en vis Art, for at den skal kunne begynde at florere. 



Hovedmassen af vore neritiske Diatoméer har deres Blomstringsperiode i 

 Foraarstiden, en Del dog ogsaa i den sene Sommer og Efteraaret, medens forholds- 

 vis faa har deres Maximum i den egentlige Sommer og Vinter. Peridineerne har 

 gennemgaaende Sommermaximum, og vore io Flagellater har tidligt Foraarsmaxi- 

 mum. Blandt Diatoméerne findes imidlertid adskillige, som har to Maxima om 

 Aaret, Foraars- og Efteraarsmaximum, og da dette er Tilfældet med flere af vore 

 vigtigste Former, betyder det en hel Del for vort Phytoplanktons sæsonale Optræ- 

 den. Da det kan have sin Betydning at benytte en kort Betegnelse for dette Fæno- 



