119 233 



Tid, i Heglen i Form af Hvilesporer, der dannes regelmæssigt under Foraarsmaximel; 



indtræffer der nu til andre Tider Kaar, der passer den, møder den op igen og faar 

 en ny Blomstringsperiode. Foranslaaende Tabel viser saaledes foruden det nor- 

 male af Hvilesporer karakteriserede Foraarsmaximum lillige et mindre udpræget 

 Efteraarsmaximum i Limfjorden og Kattegat i November — December og et kort- 

 varigt, men udpræget Maximum i Lille Belt i September 1900. Svarende til del 

 sidste er Lohmann's Angivelser fra Kieler Bugt, hvor den i 1906 havde Maximum i 

 August; men her synes Foraarsmaximet at have manglet. 



Som endogenetisk Art kan den optræde i Planktonet til næsten enhver Tid, 

 men den skyer den varme Tid og er derfor helt borte fra Planktonet i Juni 

 — Juli. Ejendommeligt er det, at Hvilesporerne kun synes at dannes én Gang om 

 Aaret (i Foraarstidenl, uagtet Arten nærmest maa karakteriseres som diakmisk. Der 

 er nogen Forskel paa dens Optræden i de forskellige Aar: i 1899 ligger Foraars- 

 maximet før Midten af April, i 1900 i hele April og 1901 synes det at være meget 

 lidl udviklet. Vi har Paralleler hertil hos Sceletonema og Thalassiosira Nordenskioldii 

 (se S. 95 og 99) og maa rimeligvis søge Forklaringen i Vintrenes Forskellighed. Der var 

 nemlig i Januar Marts aldeles ingen Is i vore Farvande i 1899, lidt i Februar 1900, 

 medens i 1901 de fleste af vore Kattegats Fyrskibe var inddragne paa Grund af Is 

 i mindst 14 Dage (mellem 18. — 21. Februar og 6.-9. Marts). Dette sidste Aars sene 

 og ret strenge Vinter har virket hæmmende paa vort tidligste Foraarsplanklons 

 Opblomstring, og ligeledes har Februar-Kulden i 1900 gjort Blomstringsperioden 

 lidt senere end den var i 1899. — 



Cleve (1905 a) synes mærkværdigt nok at antage R. setigera for en Art med 

 sydlig Udbredelse, idet han regner den til sit Didymusplankton og siger, at den 

 forekommer alle Aarene (1897 — 1903) fra Oktober til April — Maj, sædvanligvis spar- 

 somt. Ifølge de internationale Planktontataloger (1906, 1909) findes den i Kanalen 

 og Nordsøen til alle Kvartaler og er sikkert ogsaa endogenetisk dér; den er i det 

 hele vidt udbredt langs Nordvest-Europas Kyster og er en udprægel neritisk Art, 

 der er meget euryhalin; dog synes den ikke (eller kun undtagelsesvis) at gaa ind i 

 den egentlige Østersø. 



34. Rhizosolenia styliformis Btw. (Teksttab. 22). 



Middeltal: Tp. 11,1° (13), Salth. 30,2 °/oo (13). 



R. styliformis er en af de mest udbredte og talrigst forekommende oceaniske 

 Planktondiatonieer. I vore Farvande minder dens Optræden om R. Shrubsolei's, 

 naar Limfjorden undtages. Thi medens R. Shrubsolci i Mængde føres ind gennem 

 Tyborøn Kanal, trives R. styliformis øjensynlig ikke i Limfjorden. Den 

 kan findes i nogenlunde Antal i Nissum Bredning, men forsvinder saa (se f. Eks. 

 Petersen 1898, Tabel I). Som ægte oceanisk Art taaler den ikke de Kaar, der 

 bydes den i Kystfarvandene. 



I Nordsøen udfor Tyborøn finder vi den ofte og til forskellig Tid i Mængde: 

 saaledes Oktober 1896; Juli 1897; Maj, September— November 1898; Maj, September 



