191 305 



rakter; den er, som jeg har vist i min ovenfor nævnte Bearbejdelse, vidt udbredt i 

 Oceanerne og har hjemme saavel i Atlanterhavet som i Nordsøen, Skager Rak, ja 

 helt ind i Beltsøen. I Overensstemmelse med sin vide Udbredelse er den eurvlherm 

 og euryhalin, men med ret højt Optimum for begge Faktorer. 



94. Dictyocha fibula Ehbg. 



Ligesom Dislephanus er denne Art holoplanktonisk og oceanisk, men den er 

 ikke fuldt saa euryhalin. og dens Optræden i vore Farvande er derfor mere ind- 

 skrænket. Den fanges lige saa ufuldstændigt som Distephanus, saaledes at alle An- 

 givelserne fra Undersøgelsesaarene lyder paa: enkeltvis (meget sjælden). Den er 

 ikke fundet i Limfjorden og kun en enkelt Gang udfor Tyborøn; hyppigst 

 optraadte den i Prøverne fra Skagens Rev, hvor den flest Gange saas i Okt.— 

 Febr.; herfra vandrer den med Strømmen ind i Kattegat og er noteret fra Læsø 

 Rende, Anholt Knob og Schultz's Grund, men kun faa Gange hvert Sted. I Belterne 

 og Beltsøen iagttoges den ikke. 



Cleve (1905 a) angiver, at den ved Bohuslen forekom fra Okt. til Dec. (sjældent 

 til Jan. og Febr.), og Lohmann (1908) har den ikke fra Kieler Bugt; men den er 

 dog en enkelt Gang fundet i Beltsøen .(de internationale Havundersøgelser). 

 Som jeg har anført i min Bearbejdelse (Ostenfeld 1910), er dens Hjem Atlanter- 

 havet og rimeligvis ogsaa Nordsøen og Skager Rak, derimod er den allogenelisk i 

 Kattegat og Beltsøen. 



Dens sæsonale Optræden er vist omtrent som Distephanus's. 



G. Peridiniales. 



Medens Kendskabet til Planktondiatomeerne den Gang, Prøverne, hvorpaa 

 nærværende Afhandling hviler, blev undersøgte (1899 — 1902), var saa vidt fremme, 

 at Arlsopfattelsen var omtrent den samme som nu, gælder dette ikke Peridineerne. 

 Disse Phytoplanklonter har i det sidste Tiaar været Genstand for et ivrigt Studium, 

 ældre kollektive Arter er blevne splittede, og mange nye Arter er blevne opstillede. 

 For de nordiske Forholds Vedkommende har særlig O. Paulsen (1904, 1907, 190S) 

 og E. Jörgensen (1899, 1910) beskæftiget sig hermed. Heraf følger, at mine 

 Bestemmelser desværre ikke er tidsvarende for flere Gruppers Vedkommende; 

 særlig gælder dette Slægten Peridininm. Adskillige af de i det følgende behandlede 

 Arter er derfor kollektive, og en Del mindre almindelige, oftest smaa Former, der 

 senere af Paulsen (1907) er opførte fra danske Farvande, er oversele i Prøverne 

 eller udeladte som utilstrækkelig kendte. Det gjaldt ikke om at finde saa mange 

 Arter som muligt, men om at faa en saa fyldig Kundskab som muligt om de vigtig- 

 ste Formers Optræden i vore Farvande. I Overensstemmelse hermed er der ved 

 Undersøgelsen særlig lagt Vægt paa den mest dominerende Slægts, Ceraliunïs, Op- 

 træden, og Angivelserne vedrørende denne anser jeg for at være et ogsaa nu til 

 Dags fuldtud brugbart Materiale. 



