326 212 



andre af vore Ceratier har den sin Blomstringstid i Efternaret, men findes til 

 næsten alle Aarstider, dog i Foraarstiden kun i meget ringe Mængde og ikke alle 

 Vegne. Som foranstaaende Tabel viser, begyndte Blomstringsperioden noget tidligere 

 i 1899 end i 1900. 



I Limfjorden er Artens Forekomst omtrent indskrænket til Aarets sidste Halv- 

 del; Maximum kan indtræffe i Juli— Sept. (1897, 1899) eller i November (1898, 

 1900). I Nordsøen udfor Tyborøn og i Skager Rak ved Skagens Rev er Arten 

 tilstede Aaret rundt og har en omtrent halvaarlig Blomstringsperiode; ved Læsø 

 Rende ligner dens Optræden mere den i Limfjorden, og længere ind i Kattegat 

 bliver Forholdene mere uregelmæssige og Mængden stedse ringere. Disse Udbredelses- 

 forhold forstaas bedst ved at antage, at Arten er endogenetisk alene i Nordsøen 

 og Skager Rak og derfra føres med Strømmen ind i Limfjorden og ind i Kattegat 

 og Beltsøen. I Kieler Bugt er Arten af ringe Betydning; efter Lohmann (1908, p. 279) 

 findes den kun „regelmässiger" om Efteraaret under Ceratium-Perioden. 



Ved Bohuslen optræder den paa lignende Maade som ovenfor nævnt for 

 Skager Rak; Cleve (1905 a) angiver den som forekommende hele Aaret og hyppigst 

 fra Sept. til December. 



Det er en vidt udbredt tempereret oceanisk Form (Jørgensen 1911 : Tem- 

 perierte Kaltwasserform). — 



Efter Paulsen (1907 p. 21) skal C. candelabrum (Ehbg.) Stein være fundet en 

 Gang ved Skagen (Febr. 1903); det er en Varmtvandsform af vid Udbredelse, men 

 sjældent forekommende nord for Kanalen. — 



Det har flere Gange her i Afhandlingen været omtalt, at C. tripos til visse 

 Tider danner „Sæsonformer" (se S. 19 og 74), hvorved den viser en forbavsende Mange- 

 formethed; til dette Sporgsmaal vender vi tilbage lidt længere fremme. Her skal 

 imidlertid gøres nogle Bemærkninger, der delvis berører den mest afvigende af 

 disse „Sæsonformer", Lohmann's „forma lineata". 



Til Underslægten Biceratium (Vanhöff.) Gran hører foruden de to nævnte Arter 

 endnu en nordisk Art, der af Jörgensen (1911) benævnes med dens gamle Navn 

 C. lineatum (Ehbg.) Cleve (Syn. Biceratium debile Vanhöff.). Denne Art ligner i høj 

 Grad den nævnte „Sæsonform" af C. tripos, og derfor har Lohmann (1908) ogsaa 

 identificeret den med denne, hvad Paulsen (1908, 1909) og Apstein (1910) har 

 sluttet sig til. Imidlertid tvivler jeg ikke om, at Jörgensen har Ret i sin Opfattelse 

 af, at der findes to hinanden lignende, men genetisk ganske forskellige „lineatum"- 

 Former, nemlig 1) „Sæsonformen" af C. tripos, der af Lohmann kaldes „forma 

 lineata" (den har ogsaa gaaet under Navnet C. furca var. baltica Mob.), og 2) en 

 selvstændig boreal oceanisk Art: C. lineatum (Ehbg.) Cleve. Denne sidste 

 er en „nördliche Form des temperierten und kälteren Teiles des Atlantischen Meeres, 

 häufig an den europäischen Küsten desselben, besonders in der Nordsee und im 

 Norwegischen Meere. Kommt auch an der amerikanischen Seite vor, nördlich des 

 Golfslromes" (Jörgensen 1911, p. 22). Efter disse Angivelser om denne Arts Ud- 





