44 



Nedfallna ekgrenar, m. r. Skand. 



Hatton sittande, halt", stundom hel, hvitaktig, med sämskfärgad 

 anstrykning, ofta strâlforniigt rynkig, med hel, hvass kant, inuti blâr- 

 artadt flockös, snöhvit; porerna mera små, runda, gulaktiga; mellan- 

 väggarne hvasskantade, sargade. — Polyporus Fr. 



32. Bj. biformis (Klotzsch.) Karst. 



Hatten mjuk, först slät och luden, sedan n. glatt samt 

 vanl. försedd med concentriska fåror, hvit eller sämskfärgad. 



Döda stamm, och grenar af björk, balsampoppel och 

 Sambucus racemosa. Ryssl. (Minussinsk i Sibirien). 



Hatten läderartad, mjuk, half, vid basen mer eller mindre ut- 

 bredd, än radvis sammanväxande, än trappformigt tegellagd, ganska 

 mângforraig, i början luden, sedan u. glatt, utan bälten, inuti fibrös 

 och hvit, med hel, hvass, inböjd kant; porerna teml. stora, m. oregel- 

 bundna, i torr väderlek gul- eller brunaktiga; mellanväggarne sargade, 

 slntl. helt och hållet delade. — Polyporus Ï'r. 



18. Piptoporus Karst. 



1. p. paradoxus (Fr.) Karst. 



Hatten mjuk, betäckt af en m. tunn hinna, sämskfär- 

 gad, vid vidröring svartnande, sent utväxande. 

 Trädstamm., m. r. Skand. (Södermanland). 



Hatten half, mångformig, tjock, i ytan jemn, utan bälten, inuti 

 flockös., m. mjuk, omkr. 6 cm. bred; porerna m. små, snöhvita. — 

 Polyporus Fk. 



2. P. betulinus (Bull.) Karst. Rostk. t. 20. — 



Björkticka. 



Hatten pä öfra sidan försedd med en sned puckel eller 

 knöllik fot. 



Gamla björkstamm. a. 7 — 3, Ryssl.; Fini.; Skand. 



Hatten i början n. köttig, sedan korkartad, fast, dynlik, njur- 

 eller hofiformig, regelbunden, slät, glatt, beklädd med en tunn, loss- 

 nande hinna, först hvit, sedan stötande i brunt, 6 — 20 cm. bred; 



