14 



Skog., r. Fini. (Runsala?); Skand. 



Hatten först dynlik, sedan plattad, torr filtluden, glanslös, äldre 

 sprickfuU; foten fast, nedtill klubblikt utsvälld, brunaktigt gul, innuti 

 gnlhvit; piplagret fastväxt; piporna n. trinda, gula; hattens kött oför- 

 oföränderligt hvitt, upptill rödaktigt brunt. — Boletus tomentosus 

 Krombh., t. 36, f. 19, 20. 



12. B. radicans Pers. 



Hatten först grå, med olivfärgad anstrykning, sedan 



blekt rödgul; foten gul, af rödaktigt stoft finluddig, med rot- 

 lik förlängning. 



Ek- och bokskog., m. r. Skand. (Småland). 



Hatten dynlik, torr, vanl. filtluden, med tunn, inrullad kant; 

 foten nedåt afsmalnande, slät, vid vidröring antagande en mörkare 

 fiirg; piporna olikformiga, vida, citrongula; köttet gult, snart blånande, 

 af n. bäsk smak. — Boletus pulvendeutus Opat. 



*** Hatten glatt, ofta stoftpudrad; foten jemn tjock, slät. 



13. B. prainatus Fe. Bull., t. 393, f. B. C. 



Hatten kastanjebrun, med purpurröd skiftning, be- 

 strödd med umbrabrunt stoft, torr; foten fläckig af gult 

 och rödt. 



Gräsbev. äng., bokskog., m. r. Skand. 



Hatten först kullrig, sedan platt, styf; foten fast, vanl. bukig, 

 slät, glatt; piplagret fastväxt; piporna m. smala, trinda, gula; köttet 

 hvitt, stundom otydligt blå- eller grönaktigt. 



14. B. parasiticus Bull., t. 451, f. 1. 



Hatten i början silkesluden, slutl. n. glatt, snart i ytan 

 söndersprucken i rutor, gul, äldre brun; piporna guldgula, 

 sammansatta. 



På Scleroderma vulgare, m. r. Skand. (Kinnekulle). 



Hatten i början kullrig, sedan platt, torr; foten smal, styf, in- 

 böjd, öfverallt, äfven inuti, gul; piplagret nedlöpande; piporna me- 

 delstora. 



