13 



ning blånande, i Inften guldgult, närmast piporna här och dor rod- 

 nande; myceliet bomullslikt, guldgult. Bildar m. täta tufvor. 



9. B. elatior Fr. 



Hatten kastanjebrun; foten glatt, mörkt blodfärgadt 

 purpurröd. 



Skog., m. r. Skand. (Stockholm). 



Hatten först kuUrig, sedan platt, torr, slät, filtluden; foten u. 

 jemntjock, slät, bar, vanl. flerböjd, hög (12 — 18 ena.), 1 — 2 cm. tjock; 

 piplagret fastväxt; piporna ra. smala, trinda, gula. 



10. B. chrysenteron Bull., t. 490, f. 3. 



Hatten flocköst fjällig, brunaktig eller lergul, med gult, 

 nära ytan röd t kött. 



Mossbevuxna skogsängar. Skand. 



Hatten först kullrig, sedan platt, mjuk, ofta söndersprucken i 

 rutor med skarlakansröda mellanrum; foten n. jemntjock styf, tradigt 

 strimmig, skarlakansröd eller gul; piporna stora, kantiga, olikformiga, 

 gröngula. Vai". med n. glatt hatt, n. blånande kött och omkring foten 

 intryckt piplager. — Boletus calopits Pers. 



11. B. subtomentosus Linn. Krombh., t. 37, f. 8 — 11. 

 — Luden Kosopp. 



Hatten filtluden, vanl. ljust olivgrön; köttet öfverailt, 

 äfven inunder öfverhuden, hvitt eller blekt; foten glesådrig 

 eller fårad; piporna vida, kantiga. 



Skogstrakter, a. 6 — 10. Ryssl.; Fini.; Skand. 



Hatten mjuk, dynlik, äldre plattad,, torr, 10 — 18 cm. bred; 

 foten stor, oftast nedåt afsmalnande, finprickig, blekgul, 5 — 10 cm. 

 hög; piplagret fastväxt, rent gult; sporerna tappformiga 11 — 13 mmm. 

 långa, 4 — 5 mmm. tjocka. Hatten hos äldre individer, synnerligen 

 i torr väderlek, på ytan söndersprucken i rutor med gulaktiga mellan- 

 rum. Ätlig. Växer vanl. ensamt. — Boletus crassipes Schaepp., t. 

 112; Bol. communis Bdll., t, 393; Bol. bovinus Fl. Dan,, t. 1074. 



* B. spadiceus Schaefp., t. 126. 



Hatten dadelfärgad; foten slät, klimjölig; piporna smala. 



