240 22 



besørgedes ligeledes af Fyrskibe. Stationen Store Bælt (ved Nyborg) har kun c. 20 Meters 

 Dybde og er bleven besørget dels af biologisk Station, dels ved Hjælp af et Sejl-Krydsfartøj. 

 Disse sidste 4 Stationer have meget fælles. Homogene Vandmasser har i Regelen ingen 

 af dem. Baltisk Vand af Saltholdigheder oftest mellem 15 og 25 ° oo danner de øverste 

 Lag, hvis Mægtighed er meget forskellig til forskellige Tider. I Store-Bælt Stationen naa 

 de ofte omtrent helt ned til Banden. Dybden er paa alle Stationerne saa nær den 

 samme , at man i denne Sammenhæng ganske kan se bort fra Forskellighederne i dem, 

 saameget mere som de underste Vandmasser i Regelen kun levere en ringe Mængde 

 Plankton. Man ser, hvor karakteristisk det er for disse 4 Stationer, at Planktonet ofte 

 naaer Volumina paa 50 cub. ctm. og undertiden har hen imod 100 cub. ctm. Ikke sjældne 

 Gange, men mange Gange i Tiden mellem Marts og November opnaaes saadanne rige 

 Fangster, der jo altid i langt overvejende Grad skyldes Diatomemassers Optræden. En saa 

 stor og en saa langvarig Optræden af Diatoméer fandtes hverken ved Thyborøn eller ved 

 Skagen, men er karakteristisk for Blandingsvandlagene «det baltiske Vand» 

 i Kattegat, Store-Bælt samt den sydvestlige Østersø, hvilket Stationen Lyø, 

 der besørgedes af en Fisker paa Lyø, viser. Ved Lyø er Plankton-Mængden undertiden 

 meget stor, fuldkommen saa stor som i Kattegat; men Perioderne ere kortvarigere, og ses 

 ganske tydelig adskilte ved et langt Tids-Mellemrum midt paa Sommeren, i hvilket Plank- 

 tonet dannes af Peridineer i overvejende Grad. 



Ved Stationen Rødvig nær Fakse i S.O. Sjælland paa 6 Favnes Dybde i Vand, 

 der i Regelen er under 10 ° oo Saltholdighed, ses kun en enkelt Gang Diatoméer i nogen 

 Mængde. Denne Station er den fattigste af alle Stationer og viser, at Overfladelagene i 

 Østersøen kun indeholde overmaade lidt Plankton til alle Aarstider. I 

 den vestlige Østersø, hvor Saltholdigheden ofte er c. 20°,oo, ere Forholdene som nævnt 

 derimod anderledes; men det Vand, som kommer fra den egentlige Østersø og beskyller 

 Falster. Moen og det sydvestlige Sjælland, og som ofte løber ublandet ud igjennem Øre- 

 sund eller syd om Gedser, er et overmaade fattigt Vand. Det maa antages, at overmaade 

 store Arealer i den egentlige Østersø ere ligesaa fattige som Vandet ved Rødvig; men 

 selve Østersøens Forhold ligge ikke for her og ere derfor ikke nærmere undersøgte. 

 V. Hensen gjorde i 1887 en Tur med «Holsatia» (se VI Bericht der Kommission zur 

 Untersuchung d. deutschen Meere 1890) fra Femern til langt ind i Østersøen for at under- 

 søge dens Plankton ; kun ved Femern og Gedser altsaa i den sydvestlige Østersø samt 

 inde i Stettiner Haff, hvor Vandet netop «blomstrede» (Blaagronne Alger), traf han nogen be- 

 tydelig Tæthed. Dette ses bedst af Tabellen loc. cit pg. 106 for cub. ctm. pr. 10 cub. met. Vand. 

 Ligeledes udtaler Hen sen, at Havdiatomeerne ikke synes at gaa ind i det ferskere Vand, 

 og at netop ved Gedser ophøre en Del af Arterne at gaa længere mod Øst. I den vest- 

 lige Østersø kende vi derimod fra hans andre Arbejder uhyre rige Fangster af Diatoméer. 



