31 249 



er der flere Æg end ved Thyborøn. Tiden, hvori Æggene optræde ved disse Stationer, 

 er fra Vinterens Begyndelse til helt hen i Efteraaret; kun sjælden ophøre de allerede i 

 August; men der er en tydelig Tendens ved Anholts Knob og Schultz s Grund til at 

 forlænge denne Periode, saavel ved at fremrykke dens Begyndelse, som ved at udsætte dens 

 Ophør. Man tager næppe Fejl ved at antage, at dette staar i Forbindelse med, at roligt 

 staaende , kolde og ikke for stærkt saltholdige Vandmasser forefindes nede i det sydlige 

 Kattegat paa Dybder under ca. 8 — 10 Favne. De muliggøre nemlig, at Æggene i længere Tid 

 ikke føres bort af de Strømninger, der ellers rense Kattegat ved nye, ægtomme Vandmassers 

 Indtrængen fra Nordsøen, og bidrage med deres ringe Temperatur yderligere til at forhale 

 Æggenes Udklækning. Om disse kolde Vandmasser kan man faa nærmere Oplysninger i 

 «Beretningerne fra Kommissionen til videnskabelig Undersøgelse af de danske Farvande» 

 (Børdam, Knudsen). Det er dette ejendommelige Forhold, der giver hele Bundfaunaens 

 Karakter et mere arktisk Præg i det sydlige end i det nordlige Kattegat. (Se herom 

 «Hauchs Togtern). Naar Store-Bælt ikke viser de samme Forhold som det sydlige Kattegat 

 med Hensyn til Æggene, stammer det sikkert fra, at Stationen kun er 10 Favne dyb, og 

 Bundlagene her ikke saa typisk stillestaaende som ved de to andre Stationer med 14 Favnes 

 Dybde. 



Ved Thyborøn er ialt kun fundet et Æg, der maa bestemmes som Bødspætteæg; 

 ved Skagen, hvor der jo kun er fisket med vestlig Strøm, er fundet nogle faa, enkelte 

 Gange; ved Læsø Bende ere Bødspætteæg derimod ikke sjældne, men først ved Anholts 

 Knob , Schultzs Grund og i Store-Bælt ere de hyppige. Egentlig talrige kan man ikke 

 sige de ere; men ved lodrette Træk kan man heller ikke vente meget, da den gennem- 

 fiskede Vandsøjle, selv om Trækket gøres flere Gange, dog er forholdsvis ringe. Man 

 skulde saaledes efter dette ikke være berettiget til at antage, at mange Bødspætteæg komme 

 drivende ind i Kattegat fra Nordsøen, i alle Fald passere de ikke Stationen ved Skagens 

 Fyrskib eller Thyborøns Nærhed; langt sandsynligere er det, at Bødspætteæggene i 

 Kattegat stamme fra dets egen Bestand af Bødspætter. Dette vilde stemme 

 udmærket med det gammelkendte Faktum, at Anholt, d. v. s. det sydlige og det mellemste 

 Kattegat, er en Yngleplads, som Bødspætten drager hen til om Vinteren, medens rognfyldte 

 Bødspætter i Skagens Nærhed derimod ere Sjældenheder. 



Blandt de øvrige indsamlede Æg udgøre uden Tvivl Torskens, Hvillingens, 

 Kullerens, Skrubbens og Is'ingens Hovedmassen; men de ere som Begel ikke 

 bestemte. Af de let kendelige Æg ere Brislingens, med den segmenterede Blomme, 

 aabenbart det hyppigst og talrigst forekommende, maaske det talrigste af alle Æg. Æggene 

 med Oliedraabe af Havk vabber [Onos) , Pighvarre, Slethvarre, Knurhane o. s. v. 

 optræde senest paa Aaret, om Sommeren. Fløj fiskens (CaUiomjmus) Æg med deu 

 let kendelige, retikulerede Overflade træffes ved Anholt og Thyborøn i Juni til August. 



