252 34 



var temmelig ringe; men i »Met. Inst.s Aarbog» 1S96 ere Middelsaltholdighederne udregnede 

 pr. Maaned ved alle vore Fyrskibe, saavel ved Overfladen som ved Bunden, for 15 Aar, 

 nemlig fra 1880 — 1894. og de vise ved alle Fyrskibe i Kattegat i Overfladen store Varia- 

 tioner, der spille omkring 2°o eller nær derved, altsaa netop ved de Saltholdigheder 

 (Vægtfylden, der ere de kritiske for Æggenes Svæven eller Synken. Ved Anholts Snob og 

 Schultzs Grund er Middelsaltholdigheden saaledes størst i December, henholdsvis 2,43 ° o 

 og 2,26° o . mindst i Maj lAnholti 1,87% og i April (Schultzs Grundi 1,67° o; dette er en 

 ikke ringe Variation i Middelsaltholdigheden. Havde man taget Saltholdighedens daglige 

 Variationer, vilde Vekslingen være bleven betydelig større, ofte saa stor at den vilde kunne 

 antages at dræbe Æggene, hvis de ikke hurtig kunne synke ned i dybere Vand. 



Havde man taget Saltholdigheden for 4 Favnes Dybde Ise Aarbogenj. hvilket Vandlag 

 ogsaa antages at strømme stærkt udad . vilde Saltholdigheden have vist sig endnu større ; 

 men at gaa saa meget i Detailler allerede nu anser jeg for unødvendigt eller rettere umuligt. 

 Ved de andre Fyrskibe i Kattegat er der ogsaa parallele Variationer, noget højere paa 

 Skalaen i det nordlige Kattegat, noget lavere i Sundet, og meget lavere ved Gjedser. Ved 

 Horns Rev i Vesterhavet er Variationen kun fra 3,27 ° o til 3,32° o, altsaa ikke nær saa 

 udpræget som i Kattegat, og falder saa højt oppe paa Skalaen, at den næppe har Betydning 

 for ret mange Fiskearters Æg. Dette Moment, at der i Kattegat og Bælterne er saa haj 

 en Saltholdigbed om Vinteren og det tidlige Foraar. vil sikkert i Forbindelse med den 

 stærke Udstrømning om Foraaret være af største Betydning for Fjærnelsen af de i disse 

 Farvande i denne Tid gydte, pelagiske Æg og de smaa ubehjælpsomme Unger. Hvis man 

 desuden kan gaa ud fra. og det kan man formentlig, at Æggenes Udvikling gennemsnitlig 

 tager længere Tid for de i den kolde Aarstid gydende Fiskearters Vedkommende end for de 

 i den varme gydende, har man endnu et Forhold, der virker i samme Retning som de 

 ovennævnte, nemlig i Retning af i højere Grad at fjerne de i den kolde Aarstid levende, 

 pelagiske Æg og spæde Unger fra Kysterne end de senere paa Aaret optrædende. Et 

 nøjere Studium af disse Forhold vilde sikkert give interessante Oplysninger, men hver 

 Dyreart maatte studeres i det enkelte med Hensyn til Artens Yngletid, Æggenes og Lar- 

 vernes Vægtfylde etc. Selvfølgelig ere disse Forhold af mindst ligesaa stor Betydning for 

 de lavere Dyr, der have pelagiske Æg og Unger, som for Fiskene. 



For at vise, at denne Teori, at Æggene af de tidligst paa Aaret legende Fisk 

 løftes op nær Overfladen, ikke er uden Støtte af de allerede foreliggende Fakta, hidsætter 

 jeg nogle af de foran nævnte Indsamlingers Resultater fra Store-Rælt , nemlig alle dem 

 ved hvilke Æg og Unger ere blevne fundne, og hvor Træk ere blevne gjorte samme Dag 

 saavel ved Overfladen som ved Bunden. 



