254 36 



3 0. August 189 9: 

 Ved Overfladen, Saltholdighed 1,34%. 2 Æg. lugen Unger. 

 Ved Bunden, Saltholdighed 1,95 u /o. 1 Æg. Faa Gobius. 



I September, Oktober, November og December fandtes ingen Æg, og kun ganske 

 enkelte Unger af Arnoglossus laterna, Gobius, Clupea og Callionymus; i Januar 1900 

 begynde Rødspætterne igen. 



Trækkenes Varighed har altid været enten 5 eller 10 Minutter, men paa samme 

 Dato har den været den samme. Saltholdighederne stamme fra Meteorologisk Instituts 

 Publikationer fra Stationen «Store Bælts vestlige Del», hvilken ligger meget nær ved det 

 Sted udfor Knudshoved, hvor Æggene ere indsamlede. Dybden begge Steder har omtrent 

 været den samme, nemlig 12 og 11 Favne. 



De Æg, der optraadte i Aarets første Maaneder, vare næsten ene Rødspættens og 

 Torskefiskenes Æg; senere kom Isingens, Skrubbens og Brislingens Æg, og senest Æg 

 med Oliedraaber (Triglal). 



Naar man véd, hvor store de daglige Svingninger i Saltholdigheden i Store-Bælt 

 kunne være, maa man ikke vente nogen fuld Overensstemmelse mellem disse faa Iagttagelser 

 og de ovennævnte lange Rækker af Observationer fra Meteorol. Institut; men det fremgaar 

 dog tydeligt, at Overfladens Saltholdhed er størst om Vinteren, Bundens derimod størst 

 om Sommeren. Den ringe Saltholdighed den 27. Februar skyldes en «fersk» Periode, fra 

 19. Febr. — 2. Marts, hvis Forklaring jeg ikke har søgt at efterspore; denne Periode 

 optræder som noget usædvanligt. De eneste to Gange i hele Aaret, hvor (se dog 

 3. August) Æggene have været talrigere ved Overfladen end ved Bunden, 

 indtræffe i Januar og Februar sammen med Overfladens største Salthol- 

 dighed, 1,52 og 1,58%; ellers ere Æggene langt talrigere ved Bunden, se f. Eks. 14. Juli. 

 Disse Fakta ere saaledes i fuld Overensstemmelse med forannævnte Teori. Nu er det jo 

 ikke alene Vandet ved Overfladen, der overvejende bevæger sig udad, men det gælder ogsaa 

 Lagene nogle Favne nede , hvor Saltholdigheden er noget større end Overfladens ; kunne 

 Æggene blot komme op i disse Lag, drive de bort. 



Trækkene ere udførte med en Pose, der ikke kan lukkes, men paa Grund af de 

 ringe Dybder og Trækkenes lange Varighed, spiller dette næppe nogen væsentlig Rolle. 

 Ved Bunden bragtes Posen til at gaa ved at blive fæstet til Toppen af en 5 Alen høj, 

 afbalanceret, lodret Stage, hvis nederste, tunge Ende pløjer gennem Bunden. 



Det er klart, at man egentlig hverken ved Overfladen (ved lave Saltholdigheder) 

 eller ved Bunden (ved høje Saltholdigheder) kan vente at finde den største Mængde Æg 

 samlet, men snarest der hvor de to uensartede Vandmasser støde sammen og blandes. 

 Noget saadant mener jeg ogsaa enkelte Gange f. Eks. ved Skagen at have set, men ogsaa 

 dette maa nærmere undersøges. — 



