71 289 



1897 — 98). Fra den egentlige Østersø angives den af A ps tein (1902). — I Følge H. Lohmann 

 (1896) er Artens Udbredelse bipolær. 



Oikoplenra dioïca Fol. (Tabel IV). 

 Da der som allerede nævnet under denne Betegnelse sandsynligvis er opfort to 

 Arter, vil det ikke med Bestemthed kunne afgøres, i hvor mange af Aarets Maaueder 

 O. dioïca træffes i vore Farvande. Minimum for nærværende Gruppes Optræden ligger, 

 som Tabellen angiver, fra Januar til Juni, Maksimum fra August til November. Den angives 

 fra Kalkgrundet i Øresund af Aurivillius (1896) og fra Gedser af Hensen (1890). Lobmann 

 angiver (1901), at den hvert Aar optræder regelmæssigt i Bælthavet, og at den i Østersøen 

 trænger helt op i den Finske Bugt. 



Oikoplenra labradoriensis Lohmann. 



Denne anselige Form, hvis Udbredelse er nordlig, synes kun at optræde i de 

 danske Farvande som Gæst. I Skagerak og Kattegat har den vist sig enkelte Gange i 

 Tiden mellem 12te November og 1ste Juni. Den eneste Gang den er taget i større Antal 

 (ca. 10Q Eks.) er i Skagerak d. 8de Marts 1899 ved — 60 Meters Dybde. 



Lohmann (1901) angiver Arten fra det nordlige Ishav, nordlige Atlanterhav og 

 Nordsøen. 



Maksimumstemperatur: 8°,8 (2Vs Kvml. N. for Skagens Rev den 12te November 

 1898. 0-85 Meter. Temp. 8°,8-10°,3 C). 



