SLÄGTET FRTNGILLÅ. 



29 



Dessa olikheter i färgen inskränka sig hufvudsakligen till de 

 delar, som hannarna hafva olika med honorna, såsom hufvud och 

 strupe. Honorna äro mera lika öfverallt, eller blott olika genom 

 något mer eller mindre rena färger. Ryggfjädrarna pläga äfven 

 vara i yttre fanet bleka hos de varieteter, hvilkas hannar hafva 

 dem så färgade. Hannarna visa deremot tydliga små olikheter i 

 de flesta länder. Så t. ex. har en i Tyskland allmän varietet, 

 det svarta ^på strupen vida större, än den i Sverige vanliga, och 

 ofta fläckigt af rödbrunt. Dessutom bli ryggens fjädrar ofta (mot 

 slutet af sommarn?) utåt bleka, liksom hos de syd-europeiska va- 

 rieteterna. Denna race finnes äfven på Gottland. — I det sydli- 

 gare Afrika lefva några, ännu mera afvikancle foglar, hvilka 

 rätteligen anses för skilda arter, och en af dessa, Fr in g il la ar- 

 cuata, intager i hela södra Afrika gråsparfvens ställe, med h vil- 

 ken han företer mycken likhet i lefnadssätt, liksom i färg, ehuru 

 han icke lärer bygga uti husen, såsom denna. Uti Amerika och 

 Australien saknas Gråsparfven och hans samslägtingar fullkomligt. 

 Denne fogelns nordliga gräns infaller, såsom nämndes, der 

 åkerbruket upphör. Han infinner sig snart vid de nybyggen, som 

 anläggas i vildmarken, både i Lappland och i Siberien, samt utåt 

 stepptrakterna i Asien, så snart säd varit odlad der ett par är- 

 men han går dock ej uppåt fjällen eller långt åt norr. I Sverige 

 kan hans egentliga norra gräns antagas i trakten af polcirkeln. 

 Ar 1838, då vintern hade varit ganska långvarig, fans han, i 

 September, ej längre norrut, än till Öfvertorneå (66 i° K. lat.). 

 Andra år finnes han vid Kengis och understundom lärer han före- 

 komma vid Muonioniska och vid Juckasjärvi (omkring 68 ° N.) ] 

 men vid Karesuando och vid Alten i Finmarken, hvarest äfven 



(*) Sedan 3:dje upplagan af Nilssons Skand. Fogelfauna nu utkommit citerar jag alltid 

 Svenska Foglar na. 



något korn odlas, lärer han ej hafva varit sedd. — Emedan Grå- 

 sparfvarna lägga flera kullar om året, hvardera af 5, 6 eller flera 

 ägg, så kunna de hastigt föröka sig till stort antal, och då de äta 

 rätt försvarligt, så kunna de göra betydlig skada på säden- men 

 i de flesta fall torde de fullt ut ersätta denna skada genom att 

 bortplocka en mängd insekter och larver, som skulle kunna göra 

 ännu större förödelse. De förtära dessutom knoppar, blad och 

 allahan da grönsaker. 



Synonymi. Fringilla domestica Linn. — Miss. Fn. I, 510 (*) 

 Genus Pass er Briss. Bonap. Consp. 508. 



16. Trädsparfven (Fring. montana). Pl. 'V, fig. 7. 



Underkäkens kant midtpå inskuren med en hög, bakre flik; tin- 

 ningarna hvita med en stor svart fläck, stjerten rundad. — Båda 

 könen äro lika till färgen. Hela hufvudet är ofvan rödbrunt; stru- 

 pen är svart; de stora och de mellersta täckflädrarna i spetsen 

 hvita. Vingen omkring 68 millimeter. Tarsen 19 i. 



Till lefnadssätt och utseende liknar han nära den föregående 

 men är vida lifligare och håller sig ej så uteslutande i menniskors 

 grannskap, utan träffas ofta ute i löfskog, der han bygger i ihåliga 

 träd. Om vintern håller sig åtminstone en del omkring gårdarna 

 och uti städerna, utan att flytta bort. I södra Sverige är han, 

 liksom i hela mellersta Europa, högst allmän. Äfven omkring 

 Stockholm är han vanlig, till och med i de yttre, på trädgårdar 

 rikare delarna af staden, men nästan blott på vissa, inskränktare 

 ställen der han förekommer i mängd. Norrut tyckes han upphöra 

 förr än Gråsparfven att reguliert finnas. Åren 1838 och 1846 

 sökte jag honom förgäfves uti hela Norrland och blott vissa år 



denna. 



8 



