32 



FINKARTADE FOGLÅR. 



träffas han ännu norr om Trondbjem, i hvilken stad han är ymnig; 

 men ehuru enstaka exemplar blifvit träffade ända opp i Finmarken, 

 så kunna dessa blott anses som dit förvillade. I de öfriga delarna 

 af Europa är han öfverallt allmän, utom i de aldra sydligaste, 

 såsom södra Italien och Sicilien, dit han blott någongång om vin- 

 tern skall komma. I Vestra delen af Asien är han allmän , ända 

 ned åt de turkiska länderna; men söder om Medelhafvet till Afrika 

 kommer han aldrig; icke heller till det östliga Asien och ännu 

 mindre till Amerika. 



Ehuru Gulsparfven flyger väl, så är han dock ej egentlig flytt- 

 fogel, utan qvarstannar öfver vintern i födelsetrakten. Möjligtvis 

 torde dock menniskoboningarna och åkerbruket hafva gjort någon 

 liten ändring i hans ursprungliga lefnadssätt, så att han nu om 

 vintern drager mindre omkring, än han skulle göra, ifall han ej 

 öfverallt funne ladugårdar, gödselhögar, hästspillning på vägarna 

 o. s. v. der han finner frön att lefva af. En benägenhet att flytta 

 kortare sträckor märkes dock hos denna art. Vid öfre delen af 

 Torne elf uppgifves han såsom flyttfogel (af Malm). Uti Quickjock 

 och Jockmock i Lule lappmark förekommer han om sommarn, 

 men ej om vintern, och till Europas sydligaste trakter säges han 

 blott komma vid denna sednare årstid. Äfven har det ofta förefallit 

 mig sannolikt, att antalet af de Gulsparfvar, som om vintern träffas 

 på skånska slättbygden, vore vida större än det, som om sommarn 

 kan finnas utspridt i detta landskaps mera trädbevuxna trakter. 

 Ett närmare aktgifvande härpå skall väl löna mödan. Uti Luleå 

 stad och vid Lycksele uppgifvas dock Gulsparfvarna stanna qvar 

 öfver vintern, åtminstone till en del. 



Under hela sommarn låter Gulsparfven ofta höra sin ganska 

 högljudda sång, som blott består i en kort strophe, såsom titititititity-h, 

 oftast med den sista långdragna stafvelsen två till tre toner lägre 



än de öfriga. Han sitter då vanligen i toppen af en buske eller 

 ett lågt träd. Hvarje par har sitt, tämligen vidsträckta område i 

 skogen, der kamraterna ej få göra intrång. Boet bygges vid mar- 

 ken bland gräs eller smått ris. Det är fast och väl sammansatt, 

 djupt skålformigt, men öppet, såsom alla samslägtingarnes. Äggen 

 pläga vara 5; de äro utmärkt vackra, af en klar, ljust rödgrå 

 färg, med violettskiftande molnfläckar samt rödaktigt svarta vin- 

 kelstreck och prickar. — På marken rör sig Gulsparfven med 

 lätthet, oftast hoppande jämfota, men understundom springande ett 

 par steg med skiftesvis rörda fötter. 



Synon. Emberiza citrinella Linn. et omn. — Miss. Fn. I, 455. 



fr) Arter med Öfverkäken föga smalare än den undre ? 

 gomknölen ej högre än käkkanterna och baktåns klo af vanlig 

 form: kortare än tån, krökt. — Hakans vinkel räcker knappt 

 framom näsborrarna. Vingen är något kortare: armpennorna räcka 

 till f af vingens längd. Stjerten klufven med de två sidopennorna 

 tecknade med hvitt, såsom på Gulsparfven. (Euspiza etc). 



19. Ortolanen (Emb. hortulana), Pl. VII. fig. 1 ef; 2, ?; 

 — Näbben tämligen stor, rätlinigt conisk, med tydliga, ej inböjda 

 öfverkanter; buken blekt rödbrun. — Hela fogeln liknar Gul- 

 sparfven ; färgen är ofvan fläckig såsom hos denne, men bakryggen 

 är grå, utan rödaktig anstrykning. Vinglängd omkring 86 mm. 

 tärs- 20. — Hannen har rent askgrått hufvud och strupe, men 

 hakan och ett band från underkäken äro blekt gulaktiga. — Hos 

 honan äro hufvud och strupe något mörkfläckiga. — Ungarna i 

 sin första drägt hafva hufvud och strupe tätt svartfläckiga utan 

 rent grå färg; äfven den gula hakan och buken äro småfläckiga* 



Denne fogelarten har blifvit ryktbar såsom en läckerhet för 

 bordet. Han har nämligen en synnerlig fallenhet att, särdeles om 



