SLÄGTET EMBERIZA. 



33 



hösten, vid god tillgång på föda, bli ganska fet, och då han under 

 höstflyttningstiden är högst allmän i södra Europa, har man funnit 

 på, att ej blott döda honom för att genast begagnas, utan äfven 

 att fånga dessa foglar och göda dem, för att få dem så feta som 

 möjligt. För detta ändamål hållas de i mörka kamrar, som upp- 

 lysas med lampsken, hvarigenom man får dem att äta hirs och 

 hafregryn nästan under hela dygnet. Denna industri var redan 

 bekant under Roms lysande tidehvarf, före Augusti tid, och be- 

 skrifves af Varro, som kallar fogeln Miliaria, af milium, hirs; ännu 

 fortsattes den och skall isynnerhet drifvas i stor skala på Cypern. 

 Det uppgifves nämligen att 80 till 100,000 stycken årligen blifvit 

 derifrån utförda. För att förvaras förvällas de och inläggas i 

 ättika med kryddor. Utan tvifvel har dock mången gulsparf, grå- 

 sparf eller annan närslägtad fogel blifvit med god smak förtärd 

 under namn af Ortolan. Detta namn, Ortolan, är af italienskt 

 ursprung och är blott en förändring af latinska ordet hortulanus. 

 trädgårdsmästare, uppkommet deraf att fogeln i södra Europa all- 

 mänt vistas i trädgårdarna. Hos oss lefver han i småskog och 

 buskmark, här och der, men är ingenstädes rätt ymnig. Han finnes 

 om sommaren, häckande, i mellersta delen af Skåne och genom 

 hela landet, ända opp i Lappland, ofvanför barrskogen. Vidare 

 bebor han hela det öfriga Europa, samt vestra hälften af Asien. 

 I södm Ryssland skall han vara högst ymnig och det är utan tvif- 

 vel derifrån som de skaror komma, hvilka föranleda den stora 

 fångsten af denna art på Cypern. Denna ö tyckes nämligen bli 

 foglarna en passande hviloplats under deras flyttning från Ryssland, 

 rätt söderut öfver svarta hafvet och mindre Asien. Han är regulier 

 flyttfoge). En del torde qvarstanna öfver vintern i södra Europa. 



(*) Med figur af denna art måste väntas till Supplementet. 

 Svenska Foglarna. I. 



Till norra Afrika kommer han i mängd vid denna årstid, och en 

 del lära äfven qvarstanna der öfver sommaren. Der finnes Orto- 

 laren tillhopa med en annan, högst närslägtad, starkare färgad 

 och något mindre fogel, Em b. caesia Riipp., som rätt väl kan 

 vara en uti ett ännu sydligare climat uppkommen förändring af 

 samma art. Lefnadssättet om sommaren liknar Gulsparfvens, men 

 Ortolanen är mera trög och hans sång något sträfvare. 



Synon. Emb. hortulanaLinn. — Nilss. Fn. 459. — Glog. Handb.— 

 Bonap. Consp. 465. — Gen. Glycyspina Cab.; Gray Catal. 1345. 



20. Videspabfven (Emb. rus t i ca) (*), sparffläckig ; buken 

 hvit (med brunröda fläckar på sidor och bröst). Ögonbrynen, ba- 

 kom ögonen, breda och förlängda, samt en fläck i nacken, hvita 

 eller hvitaktiga. — Näbben rätlinig, med näbbryggen svagt intryckt 

 framom näsborrarna, och käkkanterna något inböjda, räta. Vinglängd 

 omkring 78 mm. Om sommaren har hannen svart hufvud med 

 en hvit linea långsåt hjessan, samt rygg och bröst brunröda: — 

 honan har mörkt gråaktigt hufvud med strecket långsåt hjessan 

 och ögonbrynen blekt gråaktiga; bröst och sidor fläckiga af brun- 

 rödt. — En ung fogel i nyss anlagd vinterdrägt är till färgen nära 

 lik Säfsparfven i samma tillstånd, utan blekt streck på hjessan, 

 men igenkännes lätt genom den hvitaktiga fläcken i nacken, den 

 något längre näbben, af annan form, och några få, starkare brun- 

 röda fläckar på bröst och sidor. — Denne arten tillhör egentligen 

 Japan och östra Siberien, bortom BaikaL der han är allmän, men 

 har äfven blifvit funnen hos oss. Ett par, hanne och hona, blefvo 

 nämligen skjutna af B. Fries den 20 Maj 1821, inne på gården 

 vid gästgifveriet i Haparanda, der de, under påkommen snöyra, 



