SLÄGTET EMBERIZA. 



37 



ständig vinter. Han tyckes ej trifvas annat än bland snödrifvor, 

 med hvilka hans hvita färg öfverensstämmer: han är en äkta snö- 

 fogel. — Under sina sydliga vandringar bli flockarna ansenligen 

 medtagna, ty dessa foglar hafva liksom samslägtingarna den olyc- 

 kan att öfverallt anses för ganska välsmakliga till stek. Snösparf- 

 vens fransyska namn är Ortolan de neige. 



Uti de sydligare högländernas snöregioner qvarstannar snösparf- 



ven ej, men han ersattes der, på Caucasus, Alperna och Pyrené- 

 erna, af en annan snöfogel, Fringilla nivalis, som till färgen, de 

 långa vingarna m. m. nära liknar honom, men har annorlunda bil- 

 dad näbb och är en verklig Fringilla. 



Synonymi. Emberiza nivalis Linn. — Nilss. fn. 1, 475. — Ge- 

 nus Plectrophanes rec. 



Andra Cohorten. 



Trast-artade Foglar (T ur d iför mes). 



Denna grupp, hvars kännetecken blifvit angifna förut, sid. 14, 

 är den artrikaste i hela fogelklassen. - — Uti vårt land innehåller 

 den nära en sjettedel af alla våra fogelarter och i de varma cli- 

 maten, särdeles af gamla continenten, utgör den en ännu större 

 del af hela fogelfaunan. Såsom förut anmärktes anse vi dessa fog- 

 lar vara de, som renast af alla framställa fogel-ideen och som så- 

 ledes böra anses såsom typen bland fogelskaran. De utmärka sig 

 icke genom någon särskild, framstående egenhet i formen, såsom 

 alla de öfriga hufvudafdelningarne af första ordningen, hvarföre vi 

 ännu icke lyckats att charakterisera dem annat än genom flera 

 sammanstämmande kännemärken, hvarigenom de jämföras med de 

 öfriga, eller genom negativa kännetecken. Deras underkäk har ej 

 en sådan egen bildning som hos de sparfartade eller hos de kråk- 

 artade foglarna; klorna och tårna hafva ej de egenheter som ut- 

 märka klättrarne; vingarna äro ej så långa som hos svalorna och 

 tungan är ej utsträckbar och rörformig. De framställa en mera 

 allmän bild af hela första Ordningen, men utgöra icke desto min- 



Svmska Foglarna. I. 



dre en högst naturlig grupp. De äro i allmänhet små och svaga 

 och flertalet bland dem utmärka sig nästan mindre än andra fo- 

 gelgrupper genom granna, lysande färger; men de äro i allmän- 

 het utmärkt lifliga och röra sig med lätthet både på marken, bland 

 trädkronorna och i luften, och bland dem finnes ett jämförelsevis 

 stort antal goda sångare. De flesta äro i vårt climat flyttfoglar och 

 lefva af insekter, eller om vintern af bär och frukter, men vida 

 mindre af växtfrö. Största antalet hafva den lilla inskärning vid 

 näbbspetsens sidor, och de styfva, borstlika fjädrar (Vibrissae), stå- 

 ende i en rad utmed sidan af munvikarna, hvilka man plägar an- 

 se såsom kännetecken på insektätande foglar, och som anfördes 

 såsom äfven tillhörande de insektätande arterna af första cohorten. 

 Men båda dessa formförhållanden tillhöra nästan blott arter af 

 första Ordningen. Utom den träffas de allenast hos några få släg- 

 ten af Andra Ordningen, såsom hos Oaprimulgi och Coracias, och 

 saknas inom de öfriga Ordningarna (Roffoglar, Höns, Vadare, Vat- 

 tenfoglar), ehuru ganska många insektätande slägten finnas bland 



10 



