38 



TRASTARTADE F0GLAR. 



dem. Både näbbhaket och borstfjädrarna äro således mera ett uttryck 

 af yttre formutveckling, än ett kännetecken på en viss sort af föda 

 eller ett medel för att lättare fånga insekter. 



De hithörande arterna kunna fördelas i två stora serier, näm- 

 ligen l:o de som hafva blott 9 handpennor (remiges primariee), 

 och 2:o de som hafva 10. Den förra serien är hufvudsakligen 

 amerikansk och innefattar de stora familjerna Tanagrinse och Syl- 

 vicolinae, hvilka sednare i America motsvara våra Sylvier. I gam- 

 la continenten hafva vi af denna serie blott några få former och 

 i Europa endast Ariorna (Motacilla och Anthus). — Den andra se- 

 rien, som är den vida talrikaste, tillhör hufvudsakligen gamla con- 

 tinenten och har i Amerika blott ett ringare antal representanter, 

 af slägterna Turdus, Troglodytes och några dermed närslägtade. 

 Denna sednare series är isynnerhet den som utmärker sig såsom 

 mest utbildad, som innefattar de bästa och talrikaste sångarne och 

 de konstfärdigaste byggmästrarne. De som hafva 9 handpennor 

 äro i allmänhet dåliga sångare; men en betydlig del af dem (Ta- 

 nagrse) utmärka sig genom lysande eller brokig färgprakt. Emel- 

 lertid ställa vi dem först, emedan de mest närma sig intill första 

 Cohortens arter: öfvergången mellan formerna af Tanagra och 

 Fringilla är omärklig. Dessutom utgör vingpennornas beskaffen- 

 het och antal en väsentlig ledning för vår systematiska anordning. 

 Vi uppräkna först de arter, som hafva blott 9 handpennor, men 

 anse dem dock mindre fullkomliga än de näst följande, ty förlu- 

 sten af den första vingpennan, är visserligen en utbildning, men 

 af samma beskaffenhet som den, hvilken hos individet förorsakas 

 af ålderdoms-svaghet, såsom förlusten af hår, tänder o. s. v. Den 

 är en utbildning, som antyder ett tillbakagående och en ringare 

 grad af fullkomlighet. — Dernäst följa de som hafva 10 handpen- 

 nor, och först de, hos hvilka första pennan är ganska liten. Des- 



se äro uppenbart de högst utbildade foglarne. Slutligen komma 

 de som hafva första pennan lång. 



Då ett betydligare antal arter och slägten af denna Cohort till- 

 höra vår fauna uppföra vi dem här fördelade i följande familjer. 



Första Familjen. 



Arielika Foglar (Vippstjertar-, Motacillinae). 



Handpennorna blott 9. De inre (3) armpennorna till formen gan- 

 ska olika de öfriga och förlängda, så att en af dem räcker nära 

 till vingspetsen. 



De hithörande foglarne utmärka sig genom smärt, spenslig växt, 

 höga fötter, tunn näbb, inga eller obetydliga borsthår. Hos alla 

 våra arter är första vingpennan lika lång med de två eller fre föl- 

 jande. Genom armpennornas nyss anförda beskaffenhet, samt ge- 

 nom sin springande, ej hoppande rörelse, äfven som genom den 

 hos de flesta vanliga färgfördelningen, äga de mycken yttre lik- 

 het med Lärkorna samt med de små Vadarna (Tringa; Charadrius 

 hiaticula). Till de förra närma de sig dessutom genom den van- 

 ligen förlängda bakklon ; med de sednare öfverensstämma de i se- 

 den att vippa på stjerten samt deri, att de fleste helst vistas vid 

 vatten, och liksom dessa undergå de dubbel ruggning. De få näm- 

 ligen både vår och höst nya fjädrar med undantag af de stora 

 ving- och stjertpeimorna, som blott om hösten ombytas. Dub- 

 bel ruggning förekommer dock äfven hos en stor del af nästa fa- 

 miljs arter. 



1 PTPLÄRKE-SLÄGTET (Anthus Bechst.). 



Färgen orent gråaktig, svartfläckig, lika hos båda könen. Stjerten 

 medelmåttig (betydligt kortare än vingen). — Yttersta stjertpennan 



