SLÄGTET MOTACILLA. 



45 



än tån, krökt. Vinglängd omkring 80 mm. ; stjert 95. I sommardrägten 

 är strupen svart, åt sidorna begränsad af hvitt. I vinterdrägten är stru- 

 pen hvit; kroppen ofvan grönaktigt öfverdragen, under blekgul. — Uti 

 Nilssons fauna underrättas vi att ett exemplar af denna fogel blifvit fun- 

 net vid Skånska kusten norr om Öresund,, i December 1843. Äfven i 

 norra Tyskland förekommer han blott accidentillt ; men han är allmän i 

 mellersta Tyskland och hela det öfriga, sydligare Europa, samt i södra 

 hälften af Asien. — (Mot. sulphurea Bechst. Nat. G. D.) — Gloger Handb. 

 255. — M. boarula Lath (nec. Linn.) — ISfilss. Fn. 379. — Genus Pall e- 

 nura Bonap. Consp. 250. 



30. Gulärlan (Mot. flava), Pl. IX fig. 4, 5,6; — ofvan grön- 

 aktig, under gul; stjerten oftast något kortare än vinglängden; på 

 hvardera sidan med två. utåt hvita pennor. Näbb och fötter svarta. 

 Bakklon föga böjd, oftast något längre än baktån. Vingen omkring 

 80 mm. Stjerten omkring 75. 



Af denna fogel finnas hos oss två artförändringar, en sydlig 

 och en nordlig, hvilka äro åtskilda genom hannarnas sommardrägt, 

 men föröfrigt äro hvarandra så lika, att jag ej anser dem kunna 

 uppföras såsom skilda arter. 



a) Vanliga gulärlan (fig. 4, <$ - y 5, 9), igenkännas på den 

 något ljusare färgen. Hannen har om sommarn ljust, blågrått huf- 

 vud med smala, hvita ögonbryn, och hufvudets sidor, under ögo- 

 nen, mörkgrå. Hela kroppen är undertill höggul, med en bred 

 hvit gräns omkring hakan. Honan har mindre rena färger; orent 

 gröngrått hufvud med breda hvita ögonbryn: undersidan blekare 

 gul med nästan hvit strupe och några smutsgrå fläckar framom 

 bröstet. — I vinterdrägten få båda könen hela öfversidan grågrön, 

 med samma färg på hufvud och rygg; undersidan blekare gul med 

 hvit strupe och en gulbrun anstrykning långsåt sidorna samt fram- 

 om bröstet: — (Mot. flava Linn. et omn.). 



b) Nordiska Gulärlan (fig. 6, <?) är, vid jämförelse, något 



Svenska Fog lama. I. * 



mörkare färgad i alla drägter. De yngre hannarnes hufvud är 

 mörkt askgrått med nästan rent svarta sidor, under ögonen, men 

 med hvita ögonbryn, såsom hos den vanliga. Hos gamla hannar 

 blir hufvudet nästan svart; dock synes altid hjessan eller nacken 

 något gråaktig. Ögonbrynen försvinna, så att de blott synas an- 

 tydda genom genom en fördold, hvit fläck vid fjädrarnas rot. — 

 Ryggen är mörkt grönaktig ock undersidan starkare gul, än hos 

 den vanliga racen, understundom med föga blekare gräns vid ha- 

 kan* Framom bröstet stå vanligen några mörkt gråbruna fläckar, 

 hvilka hos den vanliga racen blott finnas, helt bleka, på yngre 

 hannar och. på honor. — Honan har intet svart på hufvudet. Hon 

 är blott något starkare färgad än den af vanliga racen, så att hon 

 tämligen väl kan igenkännas vid jämförelse, men svårligen urskil- 

 jas efter en beskiifning. — Detsamma gäller om båda könens vin- 

 terdrägt. — (Mot. flava var., Sundev. Vet. Ac. H. 1840, 47. — 

 Nilss. Fn. 383. — Lövenhj. V. Ac. Öfv. 1844, 211. — Budytes 

 nigricapilla Bonap. Consp. 249). 



Hos oss finnes den vanliga racen i södra delen af Sverige, 

 ungefär till Dalelfven (60° Lat.). Hon är ännu allmän vid Stock- 

 holm och Upsala, men är sällsynt i vestra delen af landet: Ve- 

 stergöthland, Bohuslän o. s. v., der hon dock berättas hafva varit 

 allmän i början af 1800 talet. Äfven i de östra och södra land- 

 skapen tyckes hon nu vara vida mindre ymnig än då. I Norrige 

 skall hon helt och hållet saknas. Deremot börjar den nordiska 

 racen att finnas på Dovrefjäld, samt i Sverige, uti låglandet, vid 

 Ångermanälfven (63° lat.) och bebor sedan hela landet mot norr, 

 ända opp i Finnmarken, der hon finnes vid Alten och Hammer- 

 fest, men knappt vid Nordcap och i östra Finnmarken. I Lappland 

 tyckes hon ej gå opp öfver barrskogsregionen. Mellan de båda 



