46 



TRASTARTADE F0GLAR. 



racernas område är ett bredt bälte, hvarest inga andra Gulärlor 

 tyckas finnas, än de exemplar af den nordliga racen, som någon- 

 gång kunna visa sig der under flyttningstiderna. Dessa hafva äf- 

 ven understundom blifvit sedda i det sydligare Sverige, då de un- 

 der flyttningen, i första hälften af Maj, uppehållit sig en eller ett 

 par dagar, t. ex. vid Götheborg, i Nerike och Östergöthland, såväl 

 på öppna ställen som i skogstrakter. Särskildt har Jägmästaren 

 Lundborg i bret uppgifvit, att han flera gånger vid nämnde tid sett 

 dem, 8 å 10 stycken tiilhopa, i norra delen af Östergöthland, "uti 

 djupa skogstrakter dit ej den vanliga Gulärlan kommer". Likså 

 hafva de ofta blifvit sedda under flyttningen, här och der i Tysk- 

 land, Belgien, och sannolikt äfven i södra Europa, såsom längre 

 fram omtalas. 



Utom Skandinavien finnes den nordliga varieteten i norra Ryss- 

 land (vid Archangel, Liljb.), och genom hela Siberien, opp till 71° 

 lat. ända till trakten af Ochotska hafvet (Stanowoj-bergen, Midd.); 

 men ej vid Ochotsk och på Kamtschatka. Middendorff säger, att 

 de derstädes hafva blygrått hufvud och till färgen synas varamidt 

 emellan de båda europeiska racerna. — Den vanliga sydsvenska 

 racen finnes i nästan hela det öfriga Europa, utom England och 

 Irland. I Ryssland går hon, liksom hos oss, till v. p. 60° lat. 

 (Petersburg Liljb.) och hon skall äfven förekomma om sommarn 

 på Sicilien och i Turkiet (Rumelien), men sannolikt ej i Afrika. 

 De europeiska Gulärlorna äro i flyttningstiderna högst allmänna i 

 hela norra Africa, men tyckas midt om vintern draga längre ned 

 åt denna verldsdel, "söder om Nubien" (enl. Heuglin). Vi hafva 

 genom Hedenborg erhållit exemplar i vinterdrägt från Sennaar, 

 hvilka tyckas höra till den nordliga varieteten, och, genom J. Wahl- 

 berg, en hanne, ända ned från Cafferlandet, skjuten d. 23 Mars 



vid Port Natal (30° s. lat.). Denne är i full sommardrägt och lik- 

 nar fullkomligt dem, som finnes uti mellersta Europa. Det kan 

 synas tvifvelaktigt huruvida han verkligen kommit från vår verlds- 

 del, eller om de, som komma så långt söderut, förmå att flytta 

 tillbaka hit. — De exemplar som jag sett från Java och Indien 

 hafva varit i vinterdrägt. De tyckas blott komma dit på flyttning 

 från det nordligare Asien. 



Omkring de sydliga gränserna för Gulärlan s sommar-område 

 finnas färgförändringar deraf, liksom vid de nordliga. De som bo 

 i Turkiet skola, enligt v. d. Mtihle, hafva betydligt lifligare färger 

 än de i Tyskland. Sannolikt skilja de sig ej från dem i Dalma- 

 tien och Italien, hvilka blifvit uppförda såsom en egen art, under 

 namn af M. cinereocapilla. Dessa äro till färgen midt emellan 

 de båda förut beskrifna racerna, men synas något klarare färgade 

 än den nordliga och hafva blott otydliga fläckar framom bröstet. 

 Hannens hufvud är ofvan ej så mörkt som bos de nordliga, men 

 på sidorna svart, och de bleka ögonbrynen saknas eller äro blott 

 otydliga. Skillnaden är dock så ringa, att man blott vid jemfö- 

 relse märker den. I samma länder har man afskiljt ännu en "art" 

 med svarfcaktigt hufvud, under namn af M. feldeggi; men enligt 

 de kännetecken som blifvit uppgifna, synes det mig troligt, att den- 

 ne s. k. art är densamme som vår nordiska varietet. Man torde 

 nämligen der hafva, under vårflyttningen, påträffat exemplar som 

 voro stadda på resan till Lappland, efter att redan hafva under- 

 gått vårruggningen. — En något mera åtskild form af Gulärlan är 

 den som både vinter och sommar bebor Africa, Mot. melanoce- 

 phala (Licht.), hvaraf hannen har kolsvart, nästan glänsande huf- 

 vud. Vi hafva exemplar deraf från Sennaar och Dongola. Den 

 uppgifves äfven vara funnen i Egypten, samt i Grekland, (en 



