SLÄGTET MOTAOILLA, 



47 



förväxling med den nordiska Gulärlan kan dock möjligtvis hafva 

 skett). En fullkomligt likadan fogel skall bebo ökentrakterna i 

 mellersta Asien (Buchariet; jämf Licht. Doubl. n:o 415). 



Slutligen hafva vi att omtala den engelska Gulärlan. Bri- 

 tanniens climat tyckes hafva haft ett eget inflytande på arterna af 

 detta slägte, emedan båda de, som verkligen äro inhemska der 

 (M. alba och M. flava) hafva blifvit betydligen olika med samma 

 arter i hela det öfriga Europa. Vi hafva redan talat om Sädes- 

 ärlan. Gulärlan har i England, Skottland och Irland, äfven i 

 sommardrägten, hufvudet ofvan och på sidorna grönaktigt, af 

 samma färg som ryggen, med gula ögonbryn (Budytes rayi Bonap. 

 — Mot. flaveola Temm.). Denna form skall äfven, enligt Malher- 

 bes Fn. Sicil., vara sedd i vestra delen af Frankrike: Bretagne och 

 nedåt Pyrenéerna, (månne under flyttningen, liksom i vestra de- 

 len af Belgien). Om vintern har hon blifvit återfunnen i Africa, 

 ända ned vid Gambia och Guldkusten (Hartlanb W. Afr). 



Gulärlan vistas ej vid husen, såsom Sädesärlan, utan uppe- 

 håller sig på fuktiga ängar, der hon bygger ett aldeles öppet, nå- 

 got bättre hopsatt bo, bland gräset. Såsom sångfogel står hon 

 ännu lägre än Sädesärlan, ty man kan knappt urskilja något läte 

 hos henne, som föreställer sång. Hon kommer sednare och flyttar 

 bort tidigare än Sädesärlan. Sedan ungarna i slutet af sommarn 

 flugit ut, draga de familjevis omkring med föräldrarna. De äro då 

 högst skygga, hvilket förefaller så mycket ovanligare som Gulär- 

 lan under fortplantningstiden aldeles icke är skygg. Detta lef- 

 nadssätt är gemensamt för båda våra racer, och så vidt man af 

 uppgifterna kan sluta, för alla dem som omtalas i det föregående. 



Synon. Mot- flava L. — Miss. Fn. I. 381. Denna och dess 

 varieteter utgöra slägtet Budytes Cuv. hvartill kommer en mera 

 skild asiatisk art, M. citreola. Jämf. Bonap. Consp. 249. — Sundev. 



Vet. Ac. H. 1840, 47. — Om Mot. flava, cinercocapilla Savi och 

 melanocephala, jfr. Bonap. Fn. Ital. 



Andra Familjen. 



Trastlika Foglar eller Sångare (Turdinse). 



Handpennorna 10; den första ganska kort. Näbben tunn med en 

 liten inskärning vid sidorna af den korta, svagt nedböjda spetsen. 

 Näsborrarna (oftast) nakna, ofvan halftäckta af en hvälfd, läderar- 

 tad hud. Ganska få slägten sakna borsthår vid mungiporna. 



Denna familj, som vi uppföra såsom den typiska uti hela för- 

 sta Ordningen, är äfven den artrikaste af alla, såväl i allmänhet 

 som inom vår fauna. De hithörande arterne innefattades af La- 

 tham hufvudsakligen i de stora slägtena Turdus och Sylvia, hvil- 

 ka dock dessutom innehöllo många aldeles främmande element. 

 Sedan man börjat frånskilja dessa och sönderdela de båda stora 

 grupperna har delningen ständigt fortgått, så att nästan h varje art 

 blifvit uppförd såsom ett eget slägte och dessa talrika slägten haf- 

 va i nyare ornithologiska methoder blifvit fördelade i ett stort an- 

 tal, ofta långt åtskilda familjer. 



Flera ganska märkliga olikheter i lefnadssättet förekomma bland 

 de talrika hithörande arterna, utan att vara antydda genom betyd- 

 liga eller motsvarande formskillnader. De fleste hithörande foglar- 

 ne lefva ensamme, kringspridde i skog och på beväxta ställen, 

 der de mest vistas bland grenarna af träd och buskar. Blott få 

 af dem visa den bland de Sparfartade och Kråkartade foglarna 

 vanliga böjelsen att bilda stora flockar, och alt mycket vistas på 

 släta marken, t. ex. Turdus pilaris; men dessa flockar äro icke 

 tätt slutna. Några lefva mest bland klippor och stenar, såsom Saxi- 

 cola. Cinclus är en fullkomlig vattenfogel ehuru han, genom alla 



