48 



TRASTARTADE FOGLÅR. 



sina formförhållanden, tydligen hörer till denna familjen. — De 

 fleste lefva helst, och altid om sommarn, af insekter; om vintern 

 och i nödfall, af bär och frukter, men ej gerna af frö eller knop- 

 par. De äro således icke förstörande för växterna, såsom de 

 Finkartade foglarna understundom kunna anses vara. Allmän- 

 nare än arterna af de ofri ga fogelfamiljerna, bygga de bo bland 

 grenarna af träd och buskar; några få bygga uti trädhål, eller 

 bland stenar t. ex. Saxicola, och ännu färre på marken, men då 

 åtminstone i skog eller buskmark, såsom Sylvia trochilus, h vars bo 

 dock är öfvertäckt. — De äro i allmänhet sångfoglar och knappt 

 lärer väl någon art finnas, som saknar sång-läte. Äfven i förhål- 

 lande till hela antalet af kända arter tyckas flera goda sångare 

 finnas inom denna familj, än bland någon annan, och de utmärk- 

 taste af alla höra hit: i Europa och Asien, Näktergalar, Trastar, 

 Sylvier-, i America slägtet Mimus o. s. v. Men äfven bland dem 

 och ganska närslägtade med de aldra utmärktaste, finnas arter 

 hvilkas stämma är svag och obetydlig eller föga märkbar, såsom 

 hos oss Snöskatan, och Kungsfogeln. — En del arter hafva dub- 

 bel ruggning; andra, ofta högst närslägtade, rugga blott en gång 

 om året. 



3 TRAST-SLÄGTET (T ur dus) 



innefattar större arter med hoptryckt, starkare näbb*, näbbryggen 

 jemn, afkullrad, utan intryckning framom näsborrarna. Tarsernes 

 främre sköldar hopvuxne till en enda, hel och slät betäckning. (Dock 

 äro de 2 eller 3 kortare, nedersta sköldarna, vid tårna, alltid af- 

 skilda, och på yngre foglar ser man ofta märken efter skillna- 

 den mellan de öfriga). Stjerten hel och jämn eller något rundad ; 

 medelmåttig (omkring % af vinglängden) ; helt och hållet af mörk 

 (svartaktig eller grå) färg. Borsthåren korta, tydliga. Vingen 



tämligen lång, med första pennan ganska liten, 3:dje och 4:de längst. 

 Hos de flesta är yttre skillnaden mellan könen, samt mellan som- 

 mar- och vinterdrägt ingen eller obetydlig. Ungarna (af alla ar- 

 terna, utom den sista) igenkännas af små, gula långs-fläckar på 

 ryggen. — Detta slägte är i flera afseenden märkligt. Arterna äro 

 i allmänhet de största uti hela denna familj, och näst efter några 

 af de kråkartade, höra de till de större af Tättings-Ordningen. 

 En af de största är vår Dubbeltrast. De äro ganska talrika f man 

 känner omkring 60 arter, h vilka alla ganska nära likna h varandra 

 och således utgöra ett högst naturligt slägte, som svårligen kan 

 delas i flera, ehuru detta blifvit försökt, men som visar åtskilliga 

 nog märkliga olikheter i lefnadssätt och har en inom första Ord- 

 ningen ovanligt vidsträckt utbredning: arter deraf finnas i alla 

 verldsdelarna. Tre af dessa arter tillhöra ensamt Europa (med 

 mindre Asien) och höra till de för denna verldsdel karakteristika 

 djuren, nämligen T. merula, torquatus och pilaris. Många af släg- 

 tet höra till de utmärktaste bland sångfoglarna; men våra arter äro 

 lika mycket bekanta såsom villebråd, med namnet Kramsfogel, 

 under hvilket namn man räknar Trastar, Sidensvansar och Dom- 

 herrar samt en och annan mindre sort, hvilka alla om hösten 

 och vintern pläga fångas i donor och snaror med bär till lockmat. — 

 Trastarna äro mera bär- och fruktätande än de öfriga af denna 

 familj, men lefva dessutom, om sommarn, af större insekter, mask, 

 sniglar o. d. I allmänhet äro de glupska storätare. Alla bygga 

 öppna bon, bland trädgrenar. — Äggen pläga vara omkring 5ä6 

 blågrå eller grönaktiga, brunprickiga. 



31. Snöskatan (Turdus pilaris) Pl. IX, fig. 1; — fram- 

 ryggen rödaktigt brun; hufvud och bakrygg askgrå, kroppen under- 

 till hvit ; strupe och frambröst brungula, tätt svartfläckiga. Vinglängd 



